01 



a hmyz. Kůže, klerá olijímá tělo těchto zvířat, tvrdne a tuhne usazováním pevných látek na jistých 

 místech, a zílstává jenom tam niěkká a ohebná, kde se pohyblivost oudíl zachovali má, tedy zvláštně 

 u kloubu. V takové kůži pavouků nalézá se jako u hmyzu látka zvláštní , v žíravém draslu ne- 

 rozpustná, tak nazvaný Chitin, Látku tuto musíme za podstatnou příčinu tuhosti a nezrušitelnosti kůže 

 považovati. Pozná se snadno, že kůže těchto zvířat jako kostra vyšších tvorů pevnou podporu před- 

 stavuje, klerá se zvláštními svaly pohybuje a tedy jména kožní kostry zasluhuje. Hozdíl mezi oběma 

 způsoby kostry záleží jenom v tom, že u vnitřní kostry měkčí ústroje na pevné podpoře a kolem ní 

 leží, kdežto n zevnitřní kostry měkčí ústroje u vnitř pod ní se zavírají. 



V kusadlech pavouků nalézají se připevněné svaly, které se, jak již podotknuto, k drápu 

 připojují a pohybování jeho způsobují, pak také ty svaly, které od rozličných míst vnitřní strany 

 hrudihlavy pocházejí a k pohybování celého kusadla slouží; konečně uzavírá se v nich podlouhlá 

 žláza, podobná lahvici, z níž se jedovatá tekutina vylučuje. Žláza tato jest zapuštěna mezi svaly a 

 zasahuje u některých pavouků svým zaokrouhleným koncem až do hrudihlavy. Na zevnitřku objata 

 jest jednoduchou průhlednou blánou a obsahuje Parenchym ze samých malých huněk složený (látka 

 žlázní). Ku předu prodlužuje se v tenounký průchod, který táhna se dutým drápem ústí se v jemné 

 škuliuě, o niž již napřed řeč byla. Na žláze nalézá se jednoduchá vrstva spiralně uspořádaných příč- 

 ních svalních vláken, z nichžto jednotlivé u některých pavouků také vycházející rouru objímají. Sta- 

 hováním těchto svalních vláken vyždimuje se žláza v úplném smyslu tohoto slova a tekutina v ní ob- 

 sažená — jed — vystřikuje se pak otvorem drápu. Na výkresu našem jest jedovatá žláza se svou 

 spiráluí svalní vrstvou tečkovanými čárami představena, aby se podoba a poloha její ukázala, spolu ale, 

 aby se naznačilo, že se u vnitř v kusadle a v drápu nalézá. Svaly v kusadle kolem žlázy uložené 

 vynechal jsem úmyslně, abych nákres příliš nepřeplnil. 



Jedovatá zbraíi, jejíž ústrojí jsme právě poznali, nalézá se jak na pravé tak i na levé 

 straně. Každé kusadlo ukončuje se totiž pohyblivým drápem a obsahuje jedovatou žláza. Poloha 

 drápů na kusadlech jest u většího počtu pavouků taková, že se k sobě jako ramena nějakých kleští 

 pohybovati mohou. U některých pavouků svírají se ale drápy také více nebo méně kolmo dolů. 



Jakým způsobem užívá pavouk své jedovaté zbraně? Tohof můžeme se snadno ze zkušenosti 

 dopíditi a dílem také z ústrojí zbraně domysliti. Pavouk, používaje svých kusadel ostrými drápy 

 ozbrojených jako kleští nebo tesáků, zasazuje své kořisti hluboké rány, kteréž jedem ze stlačených 

 žláz vystříknutým smrtelnými činí. 



Jedovaté uštknutí usmrcuje chycené zvíře velmi rychle , a pavouk může pak z něho se vší 

 pohodlností krev ssáti. Při tom používá svého kusadla k udržováni usmrcené kořisti, a přitiskuje 

 otvor ústní pevně k ráně způsobené. 



Jed pavouků jest malému hmyzu smrtelný a uučiukuje velmi rychle. Xecháme-li moucha od 

 pavouka do nohy uštknouti, můžeme ji pak pustiti, moucha více neodletí, lištkuutí větších pavouků, 

 jejichž kusadla 3 — 4 čárky a více měří, jest prý i člověku nebezpečné a způsobuje aspoň místní silné 

 zapálení, o čemž se Um méně pochybovati dá, poněvadž již píchnuti včelou způsobené velmi nepří- 

 jemné místní následky má. 



Konečně sluší ještě podotknouti, že pavouk, ačkoliv ve svém ústrojí nápadně se uchyluje od 

 Jedovatých hadů, s nimi v tom ohledu přec znamenité souhlasí. NeboE pavouci živí se tak jako 

 hadi jenom čerstvě usmrcenými zvířaty, a mohou taŘtéž po dlouhý čas hlad snášeti. Kořist svou 

 usmrcnjí tak jako hadi jedovatým nštknutím. Co se konečně ústroji jedovaté zbraně u obou těchto 

 zvírat týče, shoduji se, při vši rozličné své podobě, přece překvapujícím způsobem až do nejmen- 

 ších podrobností. Dr Jan Čermák. 



