66 



letí. Bouře slepni jest již v podzittiltu, kdežlo prachu se zmocní, strašlivá, v zimě ale, 

 když mrazem v zrnitý prášek proměněný sníh místo prachu zastupuje, jest sila její ne- 

 odolatelná a výjevy její velikolepé. 



Sněžné bouře v stepech náležejí k nejznamenitějším úkazům přírodním, a nebude 

 tedy od místa vložiti sem popis jejich*). 



Rusové, jenž v tak důvěrném svazku žijí s Boreášcm a celou jeho družinou, 

 jsouce při lom velmi dobří pozorovatelé úkazů obklopující je přírody, jak se nadíti lze, 

 i rozličné chumelice přísně od sebe oddělili a na třídy rozvrhli. Hlavně rozeznávají 

 jich trojí druh, jejž každý zvláštním jménem obdařili, jsouf to každému Rusovi známá 

 slova: mjalol, zámět a vjuga. Pokusíme se o naznačení zvláštního rázu jednoho 

 každého z nich. 



Slovo mjatol pochází od slovesa mi as ti (česky másti) znamenajícího tolik 

 co vzbouřiti, vzrušili, a vyznamenává obyčejnou chumelici, již v Cechách podobným 

 jménem metelice nazýváme, a při níž se k oknu postavujeme, dívajíce se na zá- 

 bavnou hru poletujícího sněhu. Ovšem že i při nich vichr bouří a povětří se zatmívá, 

 tím více nás ale těší pohodlí v bezpečné sednici u teplých kamen, aniž nám třeba vy- 

 sílati k nebi ouzkosti plné modlitby za známé a přátely, jež by snad zlá pohoda někde 

 zastihla. Takové mjatoly nejsou tak překážky, jako spíše koření zimního živobytí, an 

 příjemnost domácího pohodlí ještě zvyšují, aniž pak si jich kdo obzvláště všímá. Naopak 

 spíše si jich lid přeje a za ně prosí, an právě tyto chumelice, při nichž se sníh tak nc- 

 rozhazuje, aby se mohl stejně položili, základem jsou sanice od každého Rusa toužebně 

 očekávané. A ruský jamščik, jenž u hospody zastaví, když do sednice vejda svatému 

 obrazu se poklonil a sníh i led se šatů a vousů střásl, zajisté započne rozprávku svou 

 s hoslmi : „Chvála Bohu za len sníh, jenž se tak požehnaně s nebe sype." Jsouf ovšem 

 lyto obyčejné ruské metelice o něco silnější a trvalejší nežli naše, a jamščikův obličej 

 plane, zvláště jestli něco čaje požil, který ve všech ruských hospodách vedle kořalky 

 hlavni jest nápoj, barvou ohnivou, granátovou. U zástavy (brány) města viděti pospícha- 

 jící pocestné, celé jako opudrované. Cestovníci, mužy i ženy, vojáci i měšfáci jsou tak 

 zaobaleni, že v těch kožichách a šálkách nelze poznati ani pohlaví ani stáří. Koně v 

 trojce (trojspřeži) odfukují si, a pouští kouřící se dech do studeného povětří, jsouce 

 lemováni na krku, na hřbetě a na nohách sněhovými, pevně do kůže jim vniklými pruhy. — 

 Jamščika, jenž v tlustý beranní kožich zaobalen napřed přes přič na saních sedí, spíše 

 měl bysi za sněhového panáka, jaké u nás dělají děli, kdyby se neustále bičem neo- 

 háněl, a na vzdor větru a sněhu veselou, ale i lesklivou písničku nezpíval. To ale 

 všecko není ještě nic neobyčejného, a nachází se v celé severní Evropě. 



Ovšem jest i mjatol dle způsobu a stupně rozdílný, někdy jest sníh ku podivu 

 hrubý, někdy velmi drobný, někdy vznáší se v povětří jako peří, jindy padá k zemi 

 jako střela, někdy jest velmi řídký, často ale padá nad míru hustě. Při nízké teplotě 

 měkne a mísí se s deštěm. 



Nebezpečnější než mjatol jsou zámely (závěje). Tak nazývá se onen způsob 

 chumelice, když po předešlém suchu a při veliké zimě nedávno napadlý, následovně 

 kypře ležící sníh silným větrem pojal a v povětří unášen bývá. Vílr sám musí míti 

 dosti nízkou teplotu, jinak by nemohl sníh tak lehký činiti. Při takovém zámelu obje- 



*) Veljqi žirě jsou Ibouře tyto popsáoy r Dennici J. B, Malého lit S, z čehož nisledujtcl čerjiáno. 



