vujo se často nejčistší modré nebe, které však jen z nějaké vyvýšcniny spatřiti 

 izc. Dole zatím při zemi lítá pres všecky cesty a pole při stejném větru i v stejné 

 výšce několika loket neb sáhů drobný sníh, jako nesmírná hejna mušek. Jelikož takový 

 zámct často třeba několik dní trvává, a poletující sněhové částičký z hustá na tvrdé 

 předměty narážejí, k zemi padají, a opět pozdviženy a po zemi na tvrdo zmrzlé hnány 

 bývají, vždy více a více rozdrobují se malé hlati ledové, a konečně promění se v 

 nejdrobnější ledový prach, jenž hnán ostrým a studeným větrem bolestně kůži dráždí a 

 očím lidí i hovad bolest působí a škodí. Tyto zámely známy jsou v celém Rusku, od 

 Sibiře přes Velikou Rus až k slepém a k Baltickému moři. 



Obzvláštně pak jsou nebezpečné v lesů prázdných, pustých, málo zalidněných, 

 holých stepech. Když vystoupíme v stepi na nějakou mohylu aneb jiné zvýšené místo, 

 odkud velikou rovinu lze přehlídnouti, uvidíme nad sebou jasné slunce, a pod sebou 

 veškerý snili roviny vzbouřený. Jest to , jakoby člověk se díval do velikého ale nc- 

 hlubokého moře ze samých outlých ledových hlatí, z něhož jen několik ještě nezapla- 

 vených míst vyhledá. To nejnebezpečnější při zámětech jest vodorovný směr sněhu. 

 Při obyčejné chumelici, když sníh kolmo padá, pokrývá všecko, cesty a pole, roviny i 

 doly dosti stejně tlustou vrstvou. Ale vodorovně letě zůstává ležeti jen před kolmými 

 předměty aneb padá do roklí, kteréžto kyprými vrstvami naphíuje a se zemí vyrovnává. 

 U plotů, domů, stromů a keřů hromadí se u velikém množství, nebot kde za dosti ne- 

 patrnou příčinou první nakupení se stalo, tam pokládá se bez ustání nově přivátý sníh 

 a tvoří často veliký vrch. Takovým způsobem bývají cesty místy tak holé, jakoby 

 vešken sníh odmetl, an na jiných místech nesmírnými nakupeninami a vrchy sněžnými 

 zasypány jsou. Při takovém povětří jest cestování velmi nebezpečné. Pakli jde vítr od 

 předu, nelze ani tažným hovadům ani vodičům jejich viděti. Snadno tu zablouditi aneb 

 spadnouti do rokle, ba není neslýcháno, že i pocestní zaváti byli, nebof často jen krátké 

 pozdržení postačuje, nashromážditi vůkol takové množství sněhu, že vyváznutí nemožno 

 a pak všecko pohřbeno bývá pod hlaceným vodním příkrovem. 



Zajímavá jest to věc, stopovati po takovém zametu všecky oučinky, jaké zane- 

 chal. Poněvadž pak i nejmenší povětrný proud nasycen jest částkami nejoutlejšího sně- 

 hového prachu, zanáší jej s sebou i nejužšími průchody, na příklad skrze dirky v 

 zámku aneb štěrbiny v oknech, a jak daleko do síně aneb do světnice foukal, tak 

 dlouhý zanechá po sobě sněhový pruh. Kde vítr vál skrz plot, nachází se při každé 

 menší neb větší dirce v plotu kužel sněhu, podlé podoby i velikosti s ní se srovnáva- 

 jící. Jestli metelice jsou pravé zakladatelky sanic, jsou naopak zámety jejich kazitelé, 

 obzvláště připadnou-li na podzim, když sníh ještě jest sypký a neujezděný. Jediný 

 osudný zámět zkazí pak sanici na celou zimu, an často sníh v lakovém množství na 

 jedno místo svěje, že všecko spojení obchodní se přerušuje. V jedné ruské vesnici 

 jezdili lidé po šest měsíců s velikým namáháním koní přes sněhový vrch až k zvonům 

 na kostelní věži dosahující, jejž jediný zámět byl nanesl. U měst a na hlavnějších 

 cestách musejí se často brány skrz tyto sněhové hory a zdi prokopávati. 



Vj u g a, tento poslední a nejhorší způsob chumelice, jest i v studeném a ledovém 

 Rusku tak strašná věc, že ani ziskuchtivost, ani rozkaz císařský, aniž jakékoliv lákadlo, 

 ba ani největší nouze v stavu nejsou, pohnouti někoho k další ceslě, pokud ona trvá. Aby- 

 chom nabyli zřetelného představení o ní, spusťme předně teplotu povětří na 25—30 

 stupňů Reaum. pod 0. Tato zima již sama o sobě působí často veliké nepohodlí, jak- 



5* 



