71 



větší spoustou ledu se kryla nežli jižní. Právě v takové době můžeme původ rýh a brázd, 

 jakož i bludných balvanů hledati. R. i 1784 budou snad opět ledové spousty Balt a 

 Sund vyplňovali. 



V tom máme tedy domněnku k víře dosti podobnou, dle níž se pamětihodné úkazy 

 nahoře podotknuté vysvětliti dají. J. Adhemar (Die Rcvolutionen des Meeres, Leipzig 

 1843) vyvádí z této domněnky skvělejší fantasií nežU přísnější logikou úsudky, dle nichž 

 by nahromadění ledu na točnách i na převraty kůry zemské v jistých dobách zname- 

 nitého vlivu míti mělo. Ledové spousty, na točnách tak rozsáhlé, mají prý také přimě- 

 řenou llouštku a dosahují na některých místech až ke dnu mořskému. Když ale spousta 

 lední na studenějším pólu konečně jistého nejvyššího stupně dosáhne a spolu na druhém 

 se rozpustí a v plynoucí kry roztrhne, zruší se prý rovnováha osy zemské a těžiště země 

 přiblíží se k vělší hmotě. V tomto přenesení těžiště oučastňují se ale všecky pohyblivé 

 části povrchu jejího, přede vším pak vodstvo oceánu ; od strany, kde méně ledu nahro- 

 maděno jest, žene se k druhé straně, kde ho více, a ohromný ten nával moře, odkrývaje 

 země na jedné polokouli, potopuje pevniny na druhé. Takový převrat vykonal se prý 

 již jednou, a vodstvo hrnulo se od severní točny k jižní. Proto jest prý v nynější 

 době točna jižní pokryta větší spoustou vody, nežli severní, a proto přiostřují se všechny 

 pevniny k jihu, kdežto kolem severní točny široké zemS se rozkládají. Všeobecný ny- 

 nější poměr mezi vodstvem a pevninou panuje dle toho teprv od poslední této potopy. 



Tento poměr najde prý ale také svého konce, již nyní začíná • se nahromadovati 

 na severní točně pořád více a více ledu, a na jižní taktéž se ho pořád více umcnšuje, 

 až konečně r. 6500 po K. opět rovnováha se zruší a nynější Evropa a Asie zase ve 

 vlnách oceánu se pohřbí. 



Na štěstí našeho potomstva má tato domněnka v sobě několik odporů, kteréž 

 každý v té věci znalejší snadno odkryli může } zajisté jest ale len odpor nejnápadnější, 

 že by se led u jedné točny tak nahromadili mohl, až by rovnováhu země zrušil a pak 

 náhle se roztrhnouti a odplouti měl. Domysl tento odporuje mimo to všem počtům 

 hvězdářským, neb z nich se nevývratně dokazuje, že osa zemská takovým převratům 

 podrobiti se nemůže. Nicméně poznáváme ale z toho, že led na povahu povrchu země 

 znamemtého vlivu má. 



\i a k. 

 Od Julia S a X a. 



Postavy nevšední a podivné jsou led v oblibě; v románech a na jevišti vystu- 

 puji na lucty; led nepláli nic, leč co jest pikantní, geniální — veliká jest sháíika po 

 charakterech. Tedy chceme i my dle možnosti této všeobecné snaze vyhověli, a obra- 

 cujeme pozornost čtenářstva také k jedné podivné stránce přírody. 



Poohližímc-li se po tvorstvu rozličném, nalezáine snadno postavy originální od 

 nejsměšnějších až do nejvážnějších. Kdyby již příliš nebyla přetřepána sada, že příroda 

 jest první a nejvělší básnířka, chtěl bych ji tuto obšírněji vyložiti. Jakožto pravá uměl- 

 kyně přidružuje směšné k vážnému i vznešené k nízkému; v klassickém bublání potůčku 

 ukrývá své romantické Vily, ke sboru něžných ptačích hlasů připojuje posměváčky, zase 



