79 



ústrojem pohybuje rak svou ocasní ploutev velmi rychle a mocně. NejhlavnSjší pohyb 

 záleží v lom , že svůj ocas vřjii^ovitě rozláluie a náhle k břichu přitiskne, při tom na- 

 táhne zároveň nohy ku předu, tak že se celé tělo do zadu pošine. Poznáváme z toho, 

 že rak, pokud jest vo vodě, své nejrychlejší pohyby jenom nazpátek vykonávati míjže, 

 na suchu můžeme ho ovšem také vidět ku předu se pohybovati, ale přece i zde kráčí 

 nejraději nazpět. ■ Vůbec jest rak na suchu velmi neobratný, poněvadž slabé nohy 

 jsou ke hmotnému tělu v poměru velmi nepříznivém. Rak jest vlastně vodní zvíře. 

 Váha jeho umenší se znamenitě ve vodě, tak že se tam rychle a volně na všechny 

 strany pohybovali může. 



Z ostatních svalů jsou nejdůležitější veliké svaly ěelistní (Fig. 29. m). Po každé 

 straně žaludku (Fig-. 29. g) nalézá se na hořejší stěně hrudihlavy kuželovitý svazek 

 vláken, jehožto přišpičatění dolů se obrací a svazem se ukončuje, ku kterémuž jest 

 čelist (kusadlo) připevněna. 



Ostatní svaly, které se ještě v hrudi nalézají, běží hlavně vedle žabcrních stěn 

 na mrížovité kostře (Fig. 32.), nebo se připevňují k žaludku, při jehož výkladu se ješlě 

 o nich zmíníme. 



Ú s tr o j e dý c h ací. Při výkladu hrudihlavy zmínili jsme se o záhybu, který se 

 pod krunýřem vytvořuje zahnutou stěnou žaberní (Fig. 5. Icfb). V záhybu tomto na- 

 lézají se žabra. Proskoumáme nejdříve jedno z největších zaber (totiž na po.sIední 

 prsní noze), a pak ustanovíme vzájemné polohy jejich. 



Žabra sedí na prsních nohou (jsouce vlastně přetvořením jedné části jejich), a 

 otvor na prvním článku vede do duliiiy žaberní, v nížto žabro se nalézá. Na každém 

 žabru rozeznávají se tři díly (Fig. 23.), totiž nejdolejší díl, jímžlo žabro k noze při- 

 pevněno jest a který se malému uchu podobá, pak ostenka ku předu zahnutá a vzadu 

 ve dva tenké listy vybíhající (Fig. 23. a). Nejhořejší díl těchto listů jest širší « sužuje 

 se k dolcjšku, plocha jeho jest pak malými záhyby zvraštělá. Na ostence a na ze- 

 vnitřním listu jejím stojí zlusna vedle sebe vlákna ve velikém množství. Poněvadž dý- 

 chání žabrami záleží ve přivádění krve do zaber a okysličování ji vzduchem, musíme 

 ukázati, kudy vlastně krev do zaber přichází. 



Prořízne-li se ostenka žaberní napřič asi u prostřed, pozorují se na ní tři otvory 

 (Fig. 22. xj. Jeden otvor a sice největší jest obstoupen podotknutými vlákny, oba 

 dmhé leží v rozšířenině žaberního listu, kterým se ostenka obrubuje. Doleji objevuje 

 průřez žabra podobu Fig. 22. y. ; a průřez nojdolejšího dílu má podobu Fig. 22. a. 



Všechny části zaber jsou tedy duté, ba i vlákna jsou jenom tenounké trubky. 

 Poznáváme z toho, že žabra vlastně jsou ústroj, který v malé prostoře velikou plochu 

 rozvinuje. Všechny průchody a trubky spojují se v jediný hlavní příchod, který otvo- 

 rem d v ncjdolejším článku do nejhořejšího článku nohy se ústí. Krev tedy může zde 

 po veliké ploše se rozlévati a s vodou k obnovení svému se dotýkati. 



Všechna žabra nejsou ale takto vyvinula, nýbrž na každé noze jenom jedno a sice 

 zevnitřní; ostatní, více u vnitř k žaberní stěně připevněná, jsou mnohem jednodušší, 

 skládajíce se pouze z úzké ostenky tenkými vlákny obroubené. Největší žabra nalézají 

 se na nejzadnějších prsních nohách; ku předu umenšují se neustále tak, že hořejší 

 jejich kraj tvoří čáru ku předu zahnutou ; ostenka jednoho žabra vězí pak vždy mezi 

 zadními listy předešlého. První dvě nohy na krku nesou taktéž žabra, třetí a čtvrtá 

 krční noha (Fig. 16, 17.) nese ale jenom listnatý přívěsek, který se zrovna k hořejšímu 



