92 



statistický výsledeli koniiě této jest 188 druhu ve 214 kusech. Nových pro sbírku druhů jest 135. 



Až posud bylo v mnsejui sbírce připevnono ptactvo na stkvostných podstavkách z kosti sou- 

 struhovaných, kterýžto způsob však byl tak nepraktický, že jsem se odhodlal, nové ptactvo, a při 

 té příležitosti i všechno ostatní ve sbírce se nalézající, na prosté stejné podstavky přestavěti, což se 

 po dvoiíměsíčni práci podařilo. Hned na lo jsou též na všecky exempláře cedulky připevněny, tak 

 že sbírka ptactva může se nyní v uspořádanosti s raineralos^ickou sbírkou měřiti. 



Anío ti ť n Fryč, assisleni musejní. 



Drobnosti. 



Výjevy se života zvířat. 

 z vlastni zkušenosti sděluje J. Malý. 



Nikoho zajisté není, kdo by zvířatům, těmto záhadným našim spolutvorům, odpíral duši. 

 Ovšem jest to duše nižší nežil člověčí, ve mnohém však ohledu k této podobna, posud ale nedosti vy- 

 skoumáua. ťím výše které zvíře stoji podle své vyvinutosli, tím širší jest obor působnosti jeho duše, 

 až pak na nejvyšších stupních přijdeme ke zvířatům, jevícím rozum i cit téměř člověčí, tak že podle 

 obecného výr^u schází jim toliko aby mluvili. Připomínáme tuto psa, slona, orangutanga. Jiných 

 zvířat chování přichází nám jako chování bytosti omámené, zase jiná nápadně podobají se ve svém 

 chování k dětem. To vše překrásně vyjadřuje Rus, nazývaje zviřdta zakletými dušemi. 



Člověka táhne jakési tajemné pouto k soustrasti se zvířaty, které s jedué strany jeví tolik 

 podobnosti k němu, s druhé zase tolik rozdíbiosti od něho. Vida je v jednu chvíli jednati zcela roz- 

 umně, jindy zase pošetile a nemotorně si počínati, což divu že v nich nalézá něco tajemného, co 

 by rád vyzpytoval, a že je rád a se zalíbením pozoruje ? Obzvláště týká se to tříd vyšších, ssavců 

 a ptáků. Poněvadž pak, čím výše postupujeme, tím větši- jeví se rozdílnost v povaze a schopnostech 

 jednotlivců, směle tvrditi můžeme, že předmět pozorování toho nikdy nebude do dna vyčerpán. Pro- 

 tož zajisté každý výjev ze života zvířat, který jen poněkud ukazuje na nějakou zvláštnost, zaslu- 

 huje sdělenu býti jakožto významný. Takových výjevů hodlám tulo podali několik, kterých z větší 

 části očitým jsem byl svědkem. 



Povídá se, že hlava stalého člověka ještě po nějakou chvíli cílí a myslí, a uvádějí se toho 

 rozliční příkladové. Tíže jest věřiti, že by i v trupu bezhlavém trval ještě cit, ačkoliv těžko jest 

 zde něco dokazovati. Při zvířatech však jsou přilvlady, že i bezhlavá ještě na nějaký čas vykoná- 

 vala zábyvy životní, a to nikoli zvířata tříd nízkých, jako n. p. žížaly •) nebo i chladuokrevuici, 

 nýbrž teplokrevuíci : ptáci a ssavci. Takový příklad pozoroval jsem k velikému svému podivení 

 r 1833. Tráviv část prázdnin v Křepeuicích na panství Vysokochlumeckém v něisdejším Keroun- 

 ském kraji střelil jsem pn liolubu na střeše scdicim obyčejnou ranou koropivých broků. Domek, na 

 jehož střeše holub seděl, byl zvýši jednoho patra a já postavil se od něho jen tak daleko, co bych 

 měl pohodlnou ránu. Po vystřelení zdvihl se holub a dosti vysoko vzlitnuv začal dělati kolo. To 

 bylo znamení, že je trefen, jiuak byl by pryč ulíti; kdo ale popíše moje 1 mých druhů podivení, 

 když holub udělav asi Iři neb čtyry, vždy menší a nižší kola, najednou jako kus olova k zemi 

 spadl a my k němu přiběhše bezhlavého jej nalezli ! Ulavu jeho darmo hledali jsme na louce, 

 n které domek stál. Posud kdykoliv jsem tu příhodu vypravoval, vždy potkával jsem se s nevěřícím 

 lisměchem a vytýkáno mně, že jsem sobů po myslivečku notně zaprášil. Takové však nevěřící pány 



; ectum. Viz. Jungm. Slovn. Hmyz (oJ henizáni), kloréilo slovo Dr. Amerling přijal za insoclu m 

 ná nic jiného, nežli německé Ungczicfcr, a jest collcctivum; nem&že se ho leily nikoli užívati v nmožnóni 

 počtu (hmyzové), což bohužel již tak velmi zobecnělo. 



