93 



ukazuji ua Sclieitliua "), který rovněž podivué věci vyprávnje o husích, Krůtách, kohoutech a t. d., 

 Iia i (lokláilá, že podohuč likazy jevily se při zkouškách na ovciiih a telatech, ačkoliv pro toto po- 

 sleduí udáui žáduého svědectví uenvádi. 



Ze zajíc jest chlapík rychlonoliý, ví každé dítě, že by však také lítati uměl, uetvrdil ještě 

 nikdo. Ačkoliv ani já toho tvrditi nechci, mohu se přece tím houositi, že málo kdo, tak jako já, 

 viděl zajíce kouati cestu povětřím. Bylo to roku 1S29 , když jsem studeut.skó prázdniny své ještě 

 s jedním spolužákem trávil v Sedlci u Prčice. Toho času bylo panství Prčlcké pod sekvestrací a 

 honba propachtována revíruíkům. Přišlo posvícení, a my k té příležitosti, aby také zvěřina na ta- 

 buli naší nescházela, zaplatili Malkovickému revíruíku p. Vlasákovi zajíce s tou výminkou, že si ho 

 pro své vyražení sami půjdeme zastřelit. V sobotu před posvícením šli jsme tedy do Malkovic a p. 

 Vlasák osobně nás zavedl do lesa. Tu jsem se za příčinou stejného vlastenského smýšleni hnedle 

 spřátelil s nejstarším synem p. Vlasáka, který byl též Pražský student, nyní pak tuším někde fa- 

 rářuje. Ťeu vypravoval mně všelicos o tamčjší krajině, konečně pak vedl mne ua vrch Zvěřiuec, 

 kile druhdy stával hrad Krakov, jehož však již ani zříceniny se tu nespatřují, než toliko stupa někdejšího 

 příkopu. S jedné strany jest přístup na Zvěřinec zponenáhlý, když však nahoru se přijde, tu 

 s druhé strany kolmo se spouští skála , tak že dolů hledíce hluboko pod sebou spatřujeme vrchole 

 vysokých sosen. My, nechavše ostatní společnost jiti za svým loveckým vyražením, kráčeli zmíněnou 

 cestou na vrch, tam pak ukazoval mně mladý Vlasák místa, kde znamenati bylo ještě základy zdí, 

 a jiná místa , kde kroky naše jako nad sklepy pod námi drnčely. Tak přišli jsme až k samému 

 pokrají skály, an tu za námi něco lesem se šustí. My hned od sebe, ručnice s ramen, ruku ua ko- 

 houtek, a ejhle — do vrchu nahoru klusá ušák poděšený psím štěkotem, který se dole ozýval. Do 

 vrchu, jak známo, je zajíci hej, ne tak ale s vrchu dolů pro krátkost předních jeho běhů. Bylof mu 

 ledy těžko obrátili, když přiklusav nahoru spatřil nás; uhnouti v právo neb v levo také nemohl, 

 poněvadž mu na každé straně jeden z nás v cestě stál. My zase neměli ho v ráně, proto že jsme 

 jenom několik krokíi od sebe stáli a on mezi námi běžel. Zajíc tedy uhání přímo ke srázi, na 

 kraji roztáhne od sebe všecky člyry, nejinak než jakoby křídla rozčepýřil, a pustí se dolů s ohromné 

 té výše, an my u vyjevení za ním hledíme. Dále pod skalou uhonJl sice pes zajícCj byl-li to však 

 náš uskok, nelze určiti. 



Snadno pochopiti, že příhoda lato byla ua zpátečuí uaší cestě předmětem naší rozprávky. 

 Vypravovaly se rozličné kousky o lesní zvěři, z nicbžto sdělím jeden, jejž vypravoval náš revírník 

 o rozumu liščím. Pozoroval prý jednou lišku loudící se k loži zajícovu. Jak známo, obchází při 

 takové příležitosti liška zajíce z daleka do kola, vždy více a více k němu se blížíc, až jenom tak 

 daleko se nachází, co by naií doskočila, načež prudkým skokem zajíce uchvátí. Tak chovala se i 

 tato liška, ua neštěstí ale nevyměřila si náležitě svůj skok, tak že zajíce minula a ten jí upláchl. 

 Chvilku dívala se liška v mrzutém podiveni za uprchlou svou kořistí, pak ale jakoby nic začala 

 zase nejprv zdaleka, pak vždy blíže a blíže obcházeti prázduě lože, nejinače, než jakoby zajíc až 

 posavad tam seděl. Konečně vyměřivši si vzdálenost lépe než dříve, učinila skok, a tenkráte trefila 

 zrovna do lože. Tak prý učinila k svému cviku. Za pravdivost vypravování toho ovšem nemoha 

 ručiti, povídám prostě, co jsem slyšel 



Na vysokém stupni duševní vyvinutosti stojí mezi zvířaty kočka, tato ošemetná oulisnice a 

 čistotně ulízaná upejpalka, kteréžto vlastnosti činí ji miláčkem krásného pohlaví, tak jako s druhé 

 strany přímý, poctivý a věrně oddaný pes vůbec více jest oblíbencem mužů. Chytrost a lest kočky 

 zajisté každý z našich čtenářů již příležitost měl pozorovati, než tato vlastnost nalézá se také u 

 zvířat níže postavených; co kočku nad jiné čtvernožce staví, jest hlavně dvojí věc, za jedno že spa- 



'J Vorsuch ciiicr vollslaiiJigcu Tliicrscclcnkunilc. Von V. SchoiUlo, Proícasor. Slullgarl und Túbingon. Colla. ISiO. Sv. I., 

 5lr. Jlli— ójr. 



