05 



že v čas nelezpečj osm vlašfovek přiletělo, aby iibohénin p:iroiku hnízdo před snesením va- 

 jíček dostavět pomohly, jest výjev zajisté zajímavý, an se n ostatních opeřeuců aspoň v tom ohledu 

 zřídka kdy naleza. Ano nejvíce ptáků hnízda svá, dokud dostavena a vajíčka snesena nejsou, s ve- 

 likou urputností a ruzdrážděností před sourodnými samci brání. Nenajdeš tedy nikdy, aby na jednom 

 hnízdě dva párkové stavěli, vyjma ten pád, že by jeden o druhém nevěděl. Nebo jak mile sameček 

 samečka rodu stejného v svém revíru, kde hnízdo staví, spatří, tu i hned rozčíleně na něj se spustí, 

 a neustane krutá putka, až sameček cizí daleko zahnán jest. Skřivánek, v tak nesmírné výšce ště- 

 betající pojednou co střela dolů se spustí, aby soka z oboru svého hnízda zahnal. To činí i pěn- 

 kava « strnad, ano vůbec čeleď vraboovitá, ptáci to z jara nejchytřejší, na lep však v této své 

 vášivnosti tak zvaným chytáním „na strk" nejsnadněji k dostání. Pustíš-Ii totiž samečka stejného 

 drním s uvázaným na konci křídel lepovým proutkem (vějičkou) na zem, tn kde jiný sameček hnízdo 

 dělá, ten v tom okamžení slítne na něj, a přilepiv se chycen bývá. Zdá se tato vlastnost spočívati 

 v jakémsi strachu o hnízdo a okolní výživu, anebo v žárlivosti z ohledu samičky. 



A však limluva i způsob, jakýmž onen páreček těch osm vlašťovek o pomoc žádal, dá se 

 přece vyuajíli v jakémsi pokřiku co následku pudu sdílnosti a obletování smutného párcčka okolo 

 nedostavěného hnízda. Jak jsem často pozoroval, podobá se pokřik ten jakési stejnozvučné trojsla- 

 bičce „kikiry", jížto se vlaštovky svolávají. Uvádím zde zvláštní krákorání slepice, když má vajíčko 

 snésti, nebo při uzření dravce nějakého, též pokřik jiných ptáků, když se jim vajíčka neb mláďata 

 vyberou. Tak přiletěly pomocnice, a smutné obletováni párečka okolo hnízda je o dalším poučilo. 



ťo se pak domnělých manželských mrzatostí týká, jsem toho míněni, že pouze jen od sa- 

 mičky závisejí, která po vylíhnutí mladých po znova jak se říká do páru jíti bud chce, neb nechce. 

 Sameček aspoň je vždy více dotíravý a nespokojený, nechce-li mu ale samička po vůli býti, musí 

 buď nechati tak neb si vyhledati jinou. Zábavných takových manželských výjevů nalézáme v hoj- 

 nosti v životě domácích holubů. 



Vůbec však pozorujeme u ptáků, které v jednožeustvu žijí, že po vylíhnutí se mladých, ano 

 již po snesení vajíček laskavost manželská ochabuje a zcela se v mláďatech sestřeďuje, pokud tato 

 dospělá nejsou a potravu sama hledati neumějí. Dr. A. Fabián. 



Jelen (ierlavně paroháč). 

 Myslivecky popsán od F r. Spatného. 



Jelen má sluchy (Lauscher oder Gehiire, uši, Ohren), světla (Lichter, oči, Augen), slzníky 

 (Thranehohlen) , svétlomast (Hirschbezoar), kly (Hacken oder Grane, tupé, kulaté nárožní zuby, 

 stumpre, rundliche Eckzahne), parohy (Geweihe, Gehórn), kteréž mají výsady (Enden) po straně roz- 

 ložené (ausgelegt). Když jelen prchá (Hieht), leží parohy skoro vodorovně nad hřbetem, když se 

 jelen staví Cťegehrt), klade parohy napřed. On má perle (^Perlen), malé to kulaté výrosty na paro- 

 hách, kýty (Keulen oder Schlágel), kelku (Blume, VVedel, ocas, Schwanz), žílu (Brunstruthe, das 

 máunliche Glied), běhy (Laufe, nohy, Fusse), spáry (Schaleu oder Klauen), dva spárky (Oberrúcken 

 oder Afterklaueu), nad spáry vzadu štítek na kýtách (Schild apl' den Keulen), čas vybarvení (Fár- 

 bezeit). Jelen roní, shazuje, svrhuje, uráží parohy (der Ilirsch nirft das Geneih ab). Silný neb starý 

 jelen shazuje již v únoru a březnu, slabý (geriuger) v dubnu a květnu. Parohy se odloučí pod růží 

 (Bose) od pučnice (Bosenstock) a spadnou s hlavy, když se silně otřesou vražením do něčeho. Bůže 

 je nejdolejši kudrnatý kroužek na parohách, a pučnice je vysedlá kost srostlá s lebkou, na které 

 stoji parohy. Z pučnice vyroste chruplavitý hrbol (linorpelartiger Kuoten) , povlečený chlupatým 

 lýčím (Bašt), z kterého se zponeuáUla vyvinou za čtvrt léta parohy s výsadami. V tom čase, do- 



