9(5 



kavad je mladší dil parohu mékký, nazývají se paličky (Kolbeu) a takový jelen paličkár (Kolbeu- 

 hirsch). Když jsou parohy vysazeny (ausgereckt) , zaschne lýčí , a Ijelen snaží se je stlouci (ab- 

 fe^en). Oby<;ejuě v noci tluče lýčí o větve měkkého dříví a často za jednu noc tuto práci skonči. 

 Silni jeleni vyvolí si k tomu silnější kminky a dosálinou na ně výš než slabí jeleni. Z toho se dá 

 souditi , zdali vytloukal na kminku silný neb slabý jelen. Po vytloukání mají parohy světlošedou 

 barvu. Tato barva se promění přirozenou vlhkostí, kálením (Suhlen) v kalištích a účinkováním 

 povětří v tmavohnědou barvn, a později podrží jenom špičky výsad barvu bílou, poněvadž je jeleni 

 často z bujnosti neb ze vzteku do země vrážejí, což jmenují myslivci zahrávati, žertovati (scherzen). 

 Až do svatého Martina se jmenuje jelínek kolouch (Ilirschkalb). V 8 — 9. měsíci začíná 

 parůžky vysazovati, a v tom čase se jmenuje špičáček (Schmalspiesser). Když vysadí 6—12 palců 

 dlouhé přímě špičky (Spiesse), jmenuje se špičák. V dvouletém stáři shodí v květnu špičky, a vy- 

 sadí obyčejně delší špičky, často také vidle (Gabeln), totiž špičky s výsadami dole vyrostlými. Má-li 

 jelen na každém bidle (Stange) dvě výsady, jmenuje se vidlák (Gabler, Gabelhirsch). V třetím roce 

 vyrostou mu na každém bidle tři výsady. Výsada blízko nad ríiží se nazývá cink, ceník (Au- 

 genende, Angensprosse), druhá je slabší a jmenuje se opirák (Eissprosse, Eisende), třetí výsada je 

 špička bidla. Jelen, který má šest výsad, jmenuje se šesták (Sechsendner). Při ustanoveni (Au- 

 sprecheu) jelenů se počet výsad bidla zdvojnásobí. Nacházl-li se na jednom bidle více výsad než 

 na druhém, zdvojnásobí se výsady na bidle, které jich má víc, a přidá se při ustanoveni slovo ne- 

 rovný (ungeradV Má-li tedy jelen na jednom bidle 3 a na druhém jenom dvě výsady, nejmenuje se 

 paterák (^Funfender), nýbrž nerovný šesták (ungerader Sech.sender). 



(^Pokračováni.) 



Nový důkaz oláieni se země okolo sié osy. 



Jest sice mnoho důkazů, jimiž obyčejně dovozuje se otáčeni se země okolo své osy, žádný 

 však z nich není takový, aby nás o tom přesvědčil jednoduchou zkouškou. Takový makavý důkaz 

 podal nedávno v Paříži Leon Foucault nad míru důmyslnou, při tom však velmi jednoduchou 

 zkouškou s pohybujícím se kyvadlem. 



Na nejvyšším místě jednoho klenutí upevnil se silný kus kovu co zavěšadlo kyvadla. Ty- 

 číce kývadelni byla z ocele a 4 sáhy dlouhá. Na dolejším svém konci měla těžkou mosaznou kouli, 

 jejíž tižnik přiměřeným kováním přiveden byl právě do jejího středu. Z koule dolů vyniká špice, 

 která se považovati může za prodlužek tyčíce. Má-li se zkouška díti, musí kyvadlo přivedeno býti 

 z rovnovážného svého položení, což stane se nejlépe tím, že se obejme koule motonzem, jehož druhý 

 konec připevni se ve skrovné výšce nad podlahou. Dle délky molonze může se libovolně měniti ve- 

 likost kyvů. Jak mile se koule v tomto položení usadí, přepálí se niotouz kdekoliv, tak že klička 

 spadne a kyvadlo toliko tíže poslušné pohybovati se začne. V krátce lze pozorovati, že plocha, ve 

 které se kyvadlo kláli, se otáčí. Špička koule kývadelni uchyluje se vždy více k levici pozoro- 

 vatelově ve směru horizontálního komponentu zdánlivého denního pohybu nebe, což dá se vysvětliti 

 jediné otáčením se země okolo své osy. 



Doslýcháme, že i v Praze má býti učiněna taková zkouška. Professor Jelínek, který při 

 příležitosti schůzky přirodozpytecké ve Wiesbadenu přltomeB byl přednáškám o tomto předmětu, 

 chce zkoušku tuto co nejdříve učiniti v starém kostele sv. Mikuláše na Starém městě, při čemž bude 

 se každý na své oči moci přesvědčiti o otáčeni se plochy, v níž se kyvadlo klátí, a následovně též 

 o otáčeni se země okolo své osy. 



Zevrubnější vysvětleni této zkoušky podáme později. 



Tiskem Bedřicha Rohlíčka v Kailově ulici č. 188 v Praze. 



