08 



severní Ameriku, kdežto se anihracit u velikém množství vyskytuje, k topení málokdy se 

 potřebuje. Odrůdy jelio vyskytují se ostatně pořídku mozi vrstvami kameiiiiélio ulili, 

 do něhož tak přecházejí, že někdy není možno, tyto dva druhy ulilí od sebe rozeznati. 

 Obyčejně se mezi kamenným uhlím vyskytuje vláknitý anihracit, složený z vláken 

 tenkých, od sebe dělitelných, a podobající se poněkud dřevěnému uhlí, ačkoliv nemá 

 s ním mimo vláknily sloh nic společného. 



V útvarech starších nežli kamenné uhlí, k. p. v útvaru Devonském, vyskytuje se 

 anihracit výhradněji, tak k. p. v Irsku, v Americe. V Cechách objevuje se takový útvar 

 s anlhracilem na jižním kraji Budějovické roviny, a jest u vesnic Oselna a Lhotic dolo- 

 váním odkryt. Útvar tento skládá se z pískovců šedých, rudošedýcli a zelenavě šedých, 

 více drobno- nežli hrubozrných, a dosti kolmo zapadajících. Vrstvy tyto střídají se se 

 slojemi lupku bez otisků, a v tomto leží zase slabé vrstvičky antliracitu, vše dohromady 

 na 5 siř. mocnosti. Anihracit Lhotícký jest ale velmi nečistý, a jak zkoušky ukázaly, 

 nehodí se k topení, pročež se od dolování opět upustilo. 



Kamenné čili černé uhlí jest mnohem obyčejnější a tedy mnohem didežilější 

 nežli anihracit. V přírodopisném ohledu nedá se kamenné uhlí tak snadno ustanoviti, 

 poněvadž obsahuje náramné množství odrůd. 



• Vzorem kamenného uhlí můžeme jmenovati mastné kovářské uhlí, které, je-li 

 čisté, černou aksamitovou barvu má, křehké jest a 1,27—1,30 v porovnání s vodou 

 váží. Uhlí toto obsahuje 80—85"/,, uhlika. 



Zvláštním způsobem se chová v ohni. Na rošti zapálené hoří snadno, ba i ve 

 volném vzduchu, plamen jest bílý, dlouhý a vyvinuje silný kouř; úlomky proměňují při 

 hoření svou podobu, nadýmají se, splývají a celá hmota se konečně slejc. Hoření po- 

 kračuje neustále, až se všechno v popel promění. Je-li plamen velmi živý, jako n. p. 

 v kovářské výhni, roztaví se konečně i popel a promění se v skelnatou strusku. Uhlí 

 takové hodí se jmenovitě k dělání tak nazvaného koksu, který není nic jiného, nežli 

 vypálené uhlí, z něhož látky, které se v plyn proměňují, vypuzeny jsou, lak že uhlík 

 takřka seslředěnější v něm zůstává. Koks jest mnohem lehčí nežli kamenné uhlí, po- 

 měrní váha jeho obnáší 0,60—0,70. Na povrchu a uvnitř objevuje mnoho bublin, které 

 povstaly vyvinujícími se plyny, oslairií látka jest celistvá, jako skelnatá, na hranách 

 úlomků ostrá. 



Koks připravuje se buď ve zvláštních hranicích Cmilirích), bud v pecech, anebo 

 také zůstává v železných kelýmkách při dobývání plynu k osvětlování. Upotřebení jeho 

 v železniclví jest předůležité, poněvadž se rudy jenom koksem tavili dají. 



Vzorní tato odrůda kamenného uhlí není ale právě nejobyčejnější, nýbrž vysky- 

 tuje se jenom v jednotlivých pruhách mezi hubenějším a sušším uhlím, které 

 v útvaru našem převládá. Hubené čili suché uhlí poznává se již podle své mdlejší 

 barvy. V ohni má sice laké dlouhý, bílý plamen, ale neslévá se a nespéká, jako pře- 

 dešlá odrůda. Zároveň s touto převládající odrůdou vyskytují se u nás po různu ještě 

 některé jiné způsoby uhlí, z nichžto nejznamenitější jest pružné listnaté uhlí. 

 Uhlí loto nemá velikého lesku, barva padá do šedá a hnědá, sloh jest velmi tence bři- 

 dličnalý, skoro listnatý, jednotlivé listy pružné jako tenké odštěpy dřevěné. Veliké 

 množství otisků provází toto uhlí ; v němž objevují se často velmi zřetelně na plochách 

 rozštípáním povstalých. Uhlí toto hoří dobře a zapaluje se již na svíce, plamen jest 

 veliký, světle žlutý, silně čadivý, j^ako ^ pochodně; na ohništi ale nespéká se, nýbrž 



