102 



z vřtšího riílu hubené uhlí. Y Belgii a jmenovitě v Anglii, kde se mastné uhlí dobývá, 

 bývají nešfastiié výbuchy, jiniižto mnoho horníků Ziihyne, došli obyčejné. Týž plyn to 

 jest, který u břehu Kasiiického more blíž města Baku z dulin země vystupuje a pro- 

 slulá ohnivá zřidla tvoří. 



Jak povstává tento plyn ? Byl již při tvoření kamenného uhlí uzavřen, nebo vy- 

 vinuje se neustále z této uhelné látky? Tato otázka není ještě dokonale rozhodnuta; 

 porovnáme-li vsak s lim vylvoření tohoto plynu umělým zpíisobem, totiž deslillací, míi- 

 žeme se domyslili, že povsiává neustále zponenáhlou lučební proměnou kamenného 

 ulili, jejížto výsledek konečně by byl íislý uhlík. Můžeme si představiti, že uhlí, když 

 se z prvopočátku pískem zasypalo, měkkou, k rašelině podobnou hmotu představovalo, 

 která pod ohromným tlakem zponenáhla se rozlučovala a vysychala. Přijdeme pnk 

 k lomu náhledu, že se uhlí takřka bez ohně destillovalo, poněvadž stejné výrobky u hor- 

 kého deslillování se objevují. Plyn, jímžto se měsla nyní osvětlují, není právě nic ji- 

 ného, nežli uhlovodík z kamenného uhlí ohněm dobytý. 



1'hličnatka (Kohlensáure) objevuje se v českých uhelnišlích mnohem oby- 

 čejnéji, nežli uhlovodík. Plyn tento nenalézá se ale v kamenném uhlí, nevyplňuje jeho 

 dutiny, nýbrž zdá se teprva vyvinovali, když povrh uhlí se odkryje a s povětřím se 

 stýká. Uhličnalka neřine se z uhlí praskotem, nýbrž nahromaďuje se nejraději v sta- 

 rých opuštěných místech, na nichž vzduch průvanem nebyl obnoven. K lakovým místům 

 může se horník jenom š největší opatrností přibližovati, do starého šachtu spustí na- 

 před kahan, nebo do starého místa strčí na tyčce nejdříve svěllo, a shasne-li tam, ne- 

 může dále se odvážiti ; nebof v uhličnatce udusí se plamen i člověk. Vyvinování uhlič- 

 nalky jest z\lášlě v takovém uhlí hojné, které se na povětří snadno ruší a silně hoří. 

 Zahřeje-li se na některých místech uhlí samo sebou, vyvine se tam uhličnalka velmi 

 silně, a za krátký čas, přes noc může vyplniti celou šachtu ; nebof jsouc těžší nežli 

 vzduch, zůstává dole leželi a vystupuje teprva, když všechny dolejší místnosti naplněny 

 jsou. Doly takové jsou pak neschůdné, až se průvanem škodlivý plyn vyžene. Máme 

 v Čechách bohužel mnohých příkladů, že neopatrností v takových okolnostech mnoho 

 lidí zahynulo. Vyvinováni uhličnatky vede nás k nejpodivnějšímu úkazu v slojích ka- 

 menouhclných : k zapálení jejich samých sebou. Úkaz tento jest dosaváde velmi ne- 

 dokonale vysvětlen. 



Nahromadí-li se toliž, bud v stole, bud venku na haldě, což se často s menšími 

 odpadky stává, zahřeje se toto uhlí zponenáhla, vydychuje ze sebe veliké množství 

 uhličnatky a zapálí se konečně samo sebou. Úkaz tento řídi se dle povahy uhlí. Ně- 

 které uhlí nezapálí se nikdy samo sebou, nechf si dosti dlouho leží v teplém a vlhkém 

 povětří (kteréž se zapálení podporovati zdá^, jiné ale již v malém množství se zahřívá 

 a zapaluje. Myslilo se druhdy, že hlavně kyz jesli příčinou tohoto úkazu, načež k. p. 

 kyzonosné sloje u Votvovic poukazovati se zdají a kdežto skutečně stará sloj jedna se 

 zapálila ; vyskytuje se ale uhlí, které kyzu nemá a předce velmi rychle se zapaluje. 



Též hnědé uhlí se zapaluje, a sice mnohem rychleji nežli čirné ; mámef v Ce- 

 chách množství vypálených uhclnišf u Teplice a Karlových Varů, v Lužici u Žilavy, 

 v Uhřích u Šoproiiě atd. To právě zdá se ale poukazovati na to, že jen to uhlí se 

 zapaluje, které na vzduchu rychle se rozkládá. Ovšem bývá hnědé uhlí bolialší na kyz, 

 nežli černé, ale v porovnání s černým rychleji zvětrává i bez kyzu, lak že rušení to- 

 hoto neroslu může býti jenom následkem, nikoliv ale příčinou tohoto úkazu, 



