103 



Jestli se uhlí v dole zapálilo, nezbývá jiného proslředkii, nežli silným prflvanem 

 vzduch vysušili a občerstvili, spolu ale nejvíce zahřátd uhlí odstraniti. Zazdí-li se zahřáté 

 uhlí, jak se řaslo stává, pevnou zdí, nebývá tím spomoženo, uhlí ruší se dále a doutná, 

 jakoby v sobě samém kyslíku potřebného nalézalo. 



Rušení kamenného uhlí nemá ale vždy oheň za následek, nýbrž často se jenom 

 rozpadne, rozkouskuje a vodou odplaví. Z toho pochází, že uhlí na svých výchozích 

 koncích skoro úplně vyhlazeno bývá. Voda, z povrchu země do vnitřku vnikající, bývá 

 nejhlavnější příčinou tohoto rušení, neboť jednak uvolňuje souvislost částek, jinak při- 

 vádí neustále vzduch do podzemních hloubek, který rušení prostředkuje. 



Z tohoto rušení pochází též, že uhlí, které dlouho na haldách leží, zponenáhla 

 se kazí. Nejlepší jest čerstvé uhlí; slaré, dlouho na povětří vyleželé, stává se někdy 

 ziiplna neprodajiiým. Není tedy dobře, veliké zásoby kamenného uhlí nahromadili, ný- 

 brž těžení musí se řídili vždy zrovna dle odbytu. 



V. P li v o d li a m e n n é h o ulil í. 



Jesti na bíledni, že kamenné uhlí z proměněných rostlin povstalo. Neboť množ- 

 ství otisků, přechod anthracitu do černého, toho do hnědého uhlí a rašeliny, jakož i stopy 

 ústrojného slohu, které se v uhlí samém vyskytuji, podporují dostatečně tento náhled. 

 Jiná otázka jest ale, jak se rostlinstvo v tak velikém množství nahromaditi mohlo, že 

 nyní celé mohutné sloje tvoří. V ohledu lom vyřčeny byly dvě domněnky, z nichžto 

 první tvrdí, že rostliny v útvaru kamenouhelném byly naplaveny, druhá pak zase, že 

 rostliny tyto na svém místě původně rostly. O podstatě jedné a druhé domněnky bylo 

 již mnoho hádáno, zdá se ale, že obě mají stejné opravném'. Neboť ačkoliv domněnka 

 naplavení na naše* české kamenné uhlí obrátiti se nedá, shoduje se předce s uložením 

 uhelných slojů v jiných zemích a v jiných útvarech, jakož se slabé vrstvičky uhlí v na- 

 šem křídovém útvaru hlavně z naplavenin odvozovati mohou. 



Ze ještě podnes znamenité spousty dříví ve velikých řekách se odplavují a da- 

 leko od svého původního stanoviště bud na pobřeží mořském nebo u dalekých ostrovů 

 usazují, jesti známý údaj. Neboť nahromadění takového dřiví v řekách severní Ameriky 

 a Sibirie náleží k obyčejným úkazům. Island, Spitzbergy, Labrador a Gronie zaopa- 

 třují se dostatečně naplaveným dřívím, uneseným mořskými proudy. Můžeme ale snadno 

 se domysliti, že řeky pravěké mnohem mohutnější byly nežli dnešni, a že tedy napla- 

 vování odtrženého dříví ještě u větší míi'e vykonávati se mohlo. Takové-li naplaveniny 

 později pískem a hlínou se zanesly, připravily se tím do okolností, v nichžto se v ka- 

 menné uhlí proměniti mohly. Dejme tomu, že takové případy u oustí jediné řeky ně- 

 kolikráte se opakovaly, a obdržíme tím celé souvrství, složené z pískovců, jílů a slojů 

 uhelných, lak jak je v přírodě nyní nalézáme. Že ale vrstvy dříví tak naplaveného ve- 

 likou pravidelnost ve svém uložení, jakož i všude stejnou mocnost nejeví, nýbrž že ča- 

 sto nepravidelné nahroniaděniny, zvláště na jistých místech silné, tvořili musí, vysvitá 

 samo sebou z původu jejich. Toť skutečně nalézáme u jistých pomořských útvarů v 

 Anglii, Bcjoij, Americe atd. Kamenouhelné sloje jsou lam dle mocnosti velmi nestejné, 

 na mnoho náhle rozšířených kusů rozdělené, tak že mimovolně upomínají na hromadu 

 před hrází jistou naplavenou. Pro větši díl uhelných slojů musí se ale druhá domněnka 

 přijmouti, totiž že rostlinstvo, z něhož povstaly, na tom místě rostlo, kde se sloje utvo- 

 řily. K Inkovým slojům náležejí jmenovitě české a vůbec všechny sloje, které v stejné 



