105 



dokončují. Vílr násilnou rukou vše odnáší, co plodného na rostlině, ba rodící bylinu 

 samu zláme a s sebou valí po zemi. Déšf vyšpláchá otevřené plody a zrnetko dolů 

 k půdě smyje. Ptákům, když na větvích a na rostlinách sedí, ač bedlivě každé zrno 

 zobáky nabodají, často něco pod stůl a na zem padá, ano některá semena, jako n. p. 

 semena skořice, klíčí jenom tenkráte, když prvé od ptáků sežrána byla. Jiná semena 

 zas, jak jsme jedno z nich v předešlém článku (Tab. IV. Fig. 7) vypodobnili, jsou vlásky 

 a pírky opatřena, v nichž vítr se chytaje daleko je zanáší. Než předce z nesčíslného 

 množství semen, jež rostliny rodí, největší část zahyne bez klíčeni. Makový plod rodí 

 tolik zrnek, že kdyby z každého zase vyrostla rostlina a loto vyšívání a vyrůstání jen 

 tři léta trvalo, celá zeměkoule makem by pokryta byla. 



Pozorujme ale tcJ semeno, tím neb oním způsobem do půdy přišlé. U některých 

 semen bychom velmi dlouho čekali museli, až by se klíček nějaký ukázal, nebot žalud, 

 semena palem, jako datlové zrno nebo kokosový ořech, potřebují léta, než ze země vy- 

 rážejí. Jiná semena, jako bob, hrách, ječmen, oves a t. d., po několika dnech již ko- 

 řínek svůj na potravu vysílají. A však i stejná semena jinde dlouho v půdě leželi mo- 

 hou, jsou-Ii jen proti vodě a vzduchu chráněna. Vykopá-li se hluboký příkop, Iřebas na 

 jaro, kde možnosti není, že by ještě semeno nějaké s rostlin spadlo neb vílr je zanesl, 

 přece strany přikopu brzo klíčícími rostlinami se pokryjí. Ony rostliny povstaly ze 

 semen dlouho v hluboké zemi spavších, které ale motyka, na povětří a do vlhké země 

 je uvedší, ze sna probudila. Pročež lakó všecko obilí v suše zachovali se musí, nemá-li 

 klíčiti, nebof zrnko velmi snadno se ze sna probudí , zvláště když do příliš tvrdých a 

 tlustých skořepin zahaleno není. Jest totiž u semena od času ouplného dozrání až 

 do klíčeni vzrůst jen zastaven. Kelní rostlinka v něm zavřená již růsti musela od času 

 květu, než tak krásně co samostatná budoucí rostlina se vyvinula, i ráda onu práci dále 

 vede, poskylne-li se jí příznivé příležitosti. Od rostliny, na které símě dozrálo, nemá ono 

 již ničeho očekávali; vždyf nejlepší její šťávy vyssálo. Proto ji opustí a hledá si pokrm 

 v zemi. Pokrm, jenž v zemi se nachází, jest především vlhkost, a tudy také semeno 

 klíčí, dáme-li je jenom do vody. Učiňme to, abychom hlavní výjevy klíčeni pozorovati 

 mohli. 



Semena bílkem opatřená, jako n. p. pšenice, ječmen a jiná, chovají v sobě klíček, 

 jako do nádobky, hnojenou zemí opatřené, vsazený. Bílek (Fíg. 8. a Tab. IV.) , jak jsme 

 v předešlém článku pravili, u obilních semen složen bývá ze škrobu a obkličuje rostlinku. 

 Voda bílek změkčuje , klíček škrob do sebe ssaje i roste a roste, až zastoupí místo 

 bílku. Vezmeme-li semínko led do ruky, ukáže se nám měkké, tak že je mezi prsty roz- 

 tlačili můžeme, což by se nám se suchým zralým nebylo podařilo. Má-li se kel led 

 ještě zvětšovati, nepůjde to jinak, než roztrháním obálky semenní. U semen, kde bílku 

 není, jak se samo sebou rozumí, není potřebí do klíčeni onoho času. Bobový kel 

 semenní již za času zrání lusku více a více bílku, co tehdáž v zásobě měl , do sebe 

 vssál a tedy zralý bob neb kaštan ve svých velkých kelních listech všecky ony krmné 

 látky chová, an kořínek a pírko neb poupátko semenní ještě v nejskromnější podobě se 

 nalézají. Hrách a bob jest po dozráni svém lak daleko v klíčeni jako pšenice, která 

 asi den ve vodě neb v zemi ležela. Když led krmící látky rovně rozděleny jsou, za- 

 čínají se po celém zárodku hlavně v buiikách kelních listů proměíiovali, a pak nejvíce v 

 kořínku. Škrob se rozpustí a slouží ku potravě a vzrůstu, kořínek pak pomalu se pro- 

 dlužuje a zvětšuje, až obálku semenní prorazí. 



