107 



bobu a jinýcli rostlin, jeden mladý list nad drubým jako klapky, nýbrž trfí jeden v dru- 

 hém (Ficr. 3. f f^ f^ f*). Když jeden list vyrostl, druhý dole vyrazí v podobé 

 špičky, a vezmeme-H do ruky nějakou trávu, spatříme, jak jeden v druhém trií a mladší 

 od staršího dole obklíčen jest. Než lístky klíčících se rostlin na světlo vyrazivší také 

 z jiné příčiny pozornost naši k sobě vábí. V semínku zralém i velké kelni listy i 

 lístky pírka byly bílé, málo rostlin, jako n. p. javor, má pi-ižloutlé pírko. Na světle 

 ale lístky rychle sezelenají. Oučinkováním totiž slunečního tepla škrob i jiné látky v 

 buňkách rostlinních se proměňují a tvoří malá zelená zrnka, která pro nesčíslné své 

 množství a průzračnost buněk celé rostlině zelenou barvu dávají. Můžeme si proměnu tuto 

 lučební asi takto myslili, jak modrý šátek na slunci barvu mění. Rostlinám dává slunce 

 zelenou barvu, tak jak ji šátku bere. Necháitie-li v tmavém sklepě semena klíčili, rost- 

 linky z nich vyšlé budou bílé a leprv na světle sezelenají. Jen dvě z našich rostlin 

 již v semeně mají zelené semenní poupátko neb pírko, brslen totiž a jmělí rostoucí na 

 stromech, 2 kterého lep na pláky se zhotovuje. U ostatních po vyražení ze země zele- 

 nost se jeví. Při nastávající zelenosli kelní listy vždy nejtmavěji se barvi, nejmladší 

 listy poupátka vždy prvé bílé, potom žluté a na konec teprv zelené bývají. Kelní listy 

 již sezelenalé zponenáhla chřadnou i opadají, a s nimi všecky upomínky na stav se- 

 menní zmizí. Rostlinka již více méně podobá se své matce. 



Ještě třeba se zmíniti o několiko rozmanitostech v klíčeni jednotlivých rostlin. Zde 

 ondy stává se u dikotyledonů , totiž u rostlin s dvěma kelními listy, že rovněž jako 

 monokotyledony (rostliny s jedním kelním listem) ony kelní listy v somenních obál- 

 kách zanechávají, častěji ale, že kelní listy, ačkoliv ze semena vypučí, až na světlo 

 nepronikají a tedy jen pírko na povrchu země se jeví. U dubu zase vzrůstající kelní 

 listy skořepinu žaludu vyzdvihují a jako čepičku na sobě nosí, až ji vyrůstající pírko 

 odstrčí. U třešní a u švestky, jejichž pecky ještě tvrdší skořepinu mívají, tato skořepina 

 vzrůstáním klu ve dva díly se rozpuká. Místo rozpukání, tak nazvaný šev, již jest nazna- 

 čené a práce semínku lehká. Javorové kelní listy (Tab. IV. Fig'. 9. c) jsou v semínku 

 mnohonásobně složeny. Začíná-li se semeno klíčiti, záhyby listův kelních se vyrovnají a 

 semenní obálku od sebe odstrkují, jako motýl pupu svými křidly. A tak si vůbec před- 

 stavme semeno jako motýlka, který málo ještě od své budoucí formy maje v pupě spí, 

 až teplota jarní ho probudí. Kel semenní, jak mile zima luhy opustí, šíří a narovnává 

 se v své ouzké komůrce, až ji prorazí a co krásná rostlina na světlo sluneční vystoupí. 



O dalším se vyvinování rostlin a jich květův a plodův pojednáme v číslech příštích. 



Horstvo Velebitské. 



Mezi třemi poloostrovy, které Evropa do Středomoří vysílá a jenžto jsou : Ibe- 

 rický (se Španěly a Portugaly), Italský a íleckoslovanský, jest tento poslední až posud 

 v přírodopisném i v každém jiném ohledu nejméně prozpytován. Přístupné pro nás kra- 

 jiny jsou zde, jak známo, posud jen po severním lemu poloostrova a na západním konci 

 jeho v přímoří adriatickém, pruh, na němž politicky rozdílné země od východu počínaje 

 takto leží: knížetství Srbské, rakouské Pomezí vojenské, slavonské a chorvatské, Pří- 

 moří chorvatské a o.strovy Ouarnerské, Dalmácie se svými ostrovy a Černá Hora, 



