115 



jeho ani udali nelze. V celku vyprovází dclomit jurské vápno ve všech hornatých kra- 

 jinách ; na severní stráni Velebilu je noj mohutnější, pak v okolí sv. Rocha, u Pilař, Ráslo- 

 vykosy, u Trnovcc, blíže Plitvických jezer, ve Veliké Kapele, na Kleku u Ogulína a j. v. 



Okolo Pilař objevuje se modrošedý vápenec, plný enkrinitův (řapičnatých 

 ecliinodermů, z nichžto se v jurovém útvaru hlavně dvě čeledi vyznařují : apiokrinité a 

 pentakrinité), skameněliny jsou zde taktéž ve hlaccný vápenec proměněné, rozlámané a 

 v hornině bez pořádku roztroušené ; z té piíěiny také nelze z tohoto velmi pevného, 

 na pohled hlatitého (krystalloidniho) vápence, který nezvětraje v ohromných balvanech a 

 klikách z písčité půdy vyniká *), úlomkiiv dostati, na nichž by se skameněliny určiti 

 daly. Poněvadž se eiikrinité také v jiných vápencích, jmenovitě lasturnatých, nalézají, byli 

 bycliom posud v pochybnosti o tomto, jaké místo v pořadí geognostickém zaujímá, na je- 

 dnom však kuse enkrinitovém podařilo se přece jednoduchá ramena odkrýti a na sloupku 

 (řapíku) soustřední k průtoku střevnímu siíiěřujíci pruhy rozeznali, tak že skamcnělinu 

 za druh Apiocrinus m e s p i lli fo rm is Miller považovali, a vápenec také ke korálo- 

 vému připočísti možná. 



Žúlalokva (na východní stráni severního konce Velebitu) má v okolí modrošedý vá- 

 penec, na povrchu hnědnoucí a veskrz z lasturových zbytkův speklý; zlomky tylo, u 

 vápenec hlaccný proměněné, jsou brzo podlouhlé, brzo okrouhlé a zavité, jinak ale nc- 

 určitelné ; velmi vzácné úplnější exempláry podobají se rodu As ta rte. Zde se nalézá 

 také v ploskách vápno živičnaté (Stinkkalk), barvy černé, křesáním smrdutě (živiřnatě) 

 zapáchající. 



Velmi podřízeně se vyskytují vedle těchto útvarů vápencových, daleko široko 

 rozsáhlých, jiné horniny, avšak jen ve skrovné mohutnosti. 



Předně břidličnaté sliny (Mergelscliiefer). U Oštarie na vápně korálovém 

 spočívající slin je svěllošcdý a obsahuje terebratuly; slin u Udbiny, vápno pokrýva- 

 jící, je střídavě Imavorudý a zelenavě šedý, mnohem slídnatejši a vápennatějši nežli pře- 

 dešlý, a obsahuje sílu lastur, mezi nimiž poznati lze druhy Loni o my a literáta, 

 Astarle a malé pektinity. 



Za druhé pískovec. Brušane a Trnovac nedaleko Gospíče (na silnici do Pří- 

 moři ku Karlopágu) mají poblížím pískovec ze samého zrnitého křemene, který zvláště 

 u Brušan v drobnozrnou horninu přechází; barvy je šedé, slídy obsahuje málo, avšak ve- 

 likou sílu co proso drobných zrnek hnědého železa, bezpochyby železa oolilhového ; pí- 

 skovec pevný poskytuje zdejšímu obyvatelstvu brusy, odtud i jméno místní Brušane. — 

 Blíže Pilař u Rástovykosy (hodinu cesty na východ od Sv. Rocha) uložen jest týž pí^ 

 skovec na vápence, jen že je zde jako u Trnovce hrubozrný ; ten slouží za mlýnský 

 kámen do mlýnů ručních. — Také z a černala břidlice nalézá se zde u Pilař, a 

 sice v podobném poměru co v pískovci u Trnovce a u Brušan. 



Z toho je patruo, že vápence tyto k tak nazvanému skupení Oxfordskénm čili k 

 bílému jnrovému vápnu náležejí, v němžto korálový , nerincový a astartový vápenec 

 hlavní členy, pískovec ale podřízená ložiska, nepochybně všiik soudolniý s vápenci útvar 

 činí. Jakožto členy jury přijímají se totiž následující útvary: 



♦) Kůk r= Felshorn; nejvyšší loho druhu strmina je Z i r, asi 1' . liod. výcliodiiě od cesty mezi 

 Medkem a Sv- Kochem. 



