4. P o r 1 1 a n d (nejhořejší člen) 

 korálový vápenec 

 3. Oxford 7 nerineový , 



116 



Jura . . , , , 



aslarlový 



2. Bath č. ' dolejší oolith 



1. Lias Cnejzpodnéjší člen.) 



V Iřelím členu od zpodu nalézáme nejvíce podobnosti s liorstvem Velebitsk^jm. 



Při lom ale poznamenali iniisime, že každý znalel o znanienilých rozdílech mezi pravým 

 Jurovým úlvarem a horninami Velebitskýrai připomíná, ba že se vůbec uznává, že je zdejší 

 útvar až k nepoznání proměněný. Jak se zdá, budoucí badání dokáže, že se vá- 

 pence zdejší velice odchyluji od pravé jury, a že bude lépe uváděti je při podrobném 



vypsání raději za útvar Velebitský, pro uvarování širokýcii omluv a protimluv. 



V severní křídě v Anglii a u Baltického moře nalézají se koule křesavého 

 křemene, v jižní křídě okolo Středomoří a zde na Velebitu tenké vrstvy slinu 

 (Mergel), a v něm množství křemeuitých baccilarií (řasy , druhdy za foraminifera při- 

 jaté) ; tylo vrstvy považuje Ehrenberg za analogon křesavých koulí v severní křídě, ve 

 kterých jsou baccilarie hustěji slité a speklé. Zvlášfnost křídového útvaru v jižní Evropě 

 je la, že nemá pravé (zemité) křídy s křesavcem, nýbrž místo ní šedý, hnědý i čer- 

 vený a černý pevný vápenec (hippuritový vápenec) s již podotknutými slinovými vrst- 

 vičkami a sem tam zelenými zrnky (chlorilická křída). Nejdolejší vrstvy obsahují pí- 

 skovec a tuhé šedé sliny (néocomien). 



Ještě z jiného ohledu upozorňujeme zde na podíl slinu a slínových zemin v lěchlo 

 útvarech vápencových. Slin totiž je tvrdosti mnohem menší nežli vápenec, působením 

 vody a vzduchu se snadno rozpadává, rozdrobuje a v kyprou zemovilou hmotu pro- 

 měňuje ; lakovým zvětráním se stává, že se ve vápenci rozpukliny, skuliny, rozličné me- 

 zery a dutiny vyskytují, větší neb menší a tvaru přerozmanitého podle toho, jak silný 

 byl podíl slinu a jakým způsobem se v jistém úlomku nebo balvanu vápencovém roz- 

 prostíral. Tuto zvlášfnost, která spočívá bezpochyby výhradné na zvětrání měkčího slinu 

 ve vápenci, možná zpytovati na nejmenším kavalku horniny, jakož i na celých horách 

 a pohořích. Zvláště okolo Bjeky, v prosmyku nazvaném Bánská vrata, odlud k Bakru 

 a ke Grobníku, dále pak na mnohých místech v přímoří i na ostrovích spatřujeme všude 

 na skalnatých stráních vápence přepodivně rozryté, prohryzené a na pohled hieroglifi- 

 ckými rytinami popsané; mnohé kameny jsou děrami všelijak provrtané, díry a prů- 

 chody v nich někdy ku podivu kulaté a skoro pravidelné, jakoby ne bezúčelné; ne- 

 zřídka je mezera v kameně lak veliká, že se celý kus podobá ulomenému uchu nějaké 

 nádoby. Pomysleme si nyní rozrytost a děravosl menšího kamení ve velikánském 

 rozměru na celé hory a pohoří uvedené, rozpukliny a štěrbiny budou dělati hluboké 

 propasti a závratné sráze, — díry a ulomená ucha — budou představovali velebné oblouky 

 a brány, — skuliny a průchody — podzemní sluje, prostranné dutiny a jeskyně, zkrátka : 

 všechny podivnosti v útvaru hor, všechny úžasné formy v tomto území nalézáme již 

 v malém úryvku vápencovém naznačené, a zajisté by nás zvláštnost tato neméně pře- 

 kvapila, kdybychom se tak velicí co mravencové po nich procházeli. 



Z části můžeme si také představili a vysvětlili z léto zvláštnosti hor ony p o- 

 nory, totiž podivný běh potokův a ponořování vody v podzemní neznámé hlubiny 

 Z části, pravíme, možná odyoditi úkazy takové na tytéž příčiny, z kterých povstaly ne- 



