117 



sčilnó rozpuky, propasti a jeskyně v ICchto horách. KromC toho ale musíme se domý- 

 šleti, že Lylo také jiných sil, které spoustami tohoto horstva pohybovaly a nynější tvář- 

 nost jim zjednaly. Na Svatém Brdu a okolo Malého Halanu k. p., kde spatřujeme 

 ohromné desky a plášti vápencové co vrstvy nakloněné a skoro kolmo k moři se spou- 

 štějící, pak v celém ostatním objemu západní strání Velobitu až k Senju, jakož i na 

 jiných místech, kde se plosky vápencové příkře skloňují — tu se nám neústupně 

 vnucuje domněnka o vztýčení se horstva na jedné a propadnutí jeho na druhé straně, 

 domněnka, která ovšem nenalézá postačitulných důvodů v poměru horstva sousedního, posud 

 neúplně známého. Možná, že časem důkladné poznání prahor bosenských k žádoucímu 

 vysvětlení povede; také by bylo k uvážení, že zemětřesení, které východní břehy Adria- 

 tického moře často navštěvuje a před věky bezpochyby ještě hojněji navštěvovalo , na 

 jisté původní převraty okazuje, při kterých v sousedství moře možná bylo veškeré 

 horslvo vápencové z prvotní polohy naklonili, jeden díl v hlubiny uvrhnouti, druhý vztý- 

 čili a v nynější strmot postavili. 



Ostatně ale není vrstevnatost tak jednoduchá, aby se dala vysvětlili několika 

 slovy a pouhým domněním o vztýčení vrstev a naklonění k hladině mořské ; na jiných 

 místech, jmenovité, jak později okážeme, v Dalmácii, nalézáme vrstvy vápencové ve 

 víry a kotouče zavité a jinak podivně uložené, tak že se vyznati musíme, že k úpl- 

 nému porozumění těch úkazův ještě mnoho zbývá, a že zde útvar vápencový dějiny 

 rozličného způsobu přestál. 



(Přiložená mapa ukazuje geognostický obraz popsaného tuto horstva.) 



O povětrnosti. 



Od Dra. v. Kaneše. 

 II. 



V článku předešlém ukázali jsme, kterak teplo jest hlavní pákou veškerých pro- 

 měn v povětří. Ovšem že zkušenost nevždycky pravdu tuto bezprostředně potvrzuje, 

 ano naopak bývá často změna teploty následkem jiných úkazů v povětří : proto ale přece 

 nikterak nenásleduje, že by teplo nebylo první příčinou všech meteorologických 

 úkazů. Všecky lakové případnosti ukazují toliko, že velilvý ten stroj, jejž blíže ohle- 

 datij jsme sobě umínili, skládá se z množství kol a koleček, které jedno do druhého 

 sáhajíce vespolně sebou hýbají i zase nazpět působí, a tak i nejprvnější páky, totiž 

 tepla, opětně se dotýkají. 



Hlavní vliv teploty na- vzduch záleží v tom, že mění hustotu jeho. Pokud hustota 

 vzduchu jest všude stejná, zůstává povětří tiché ; jak mile však tato stejnost teplotou se 

 zruší, nastane hnutí větrem nazvané. 



Slavný fysik Franklin byl první, který jasně a patrně ukázal původ větrů ná- 

 sledující zkouškou. Otevřeme-li dvéře mezi pokojem topeným a pokojem studeným, tak 

 že vzduch obou může spolu splývali, znamenáme v otvoru dvojí vítr. Nahoře jde proud 

 vzduchu z teplejšího pokoje do studenějšího, dole jde naopak ze studenějšího do te- 

 plejšího. Chceme-li se o tom přesvědčiti, potřebujeme tam držeti jenom rozžatou svíčku, 

 i spatříme, že pohyblivý její plamen hnán jest nahoře očividně ven z tepla, dole z venku 

 do tepla. 



To samé děje se v povětří. Zahřeje-li se totiž z dvou sousedících krajin jedna 



