118 



více než druhá, tedy vzduch nad krajinou teplejší budo se rozšiřovali nahoru, lam však 

 nezůstane pokojným, nýbrž bude se pohybovati na všecky strany a píisobiti lak proudy 

 ve sméru od lirajiny teplejší k sludenčjší. 



Také však dole při půdě zruší se rovnováha. Tíže vzduchu nad sludenĚjší kra- 

 jinou se nacházející rozmnoží se totiž vzduchem odjinud přibylým, a následkem tolio 

 počne onen rozmnožený vzduch tlačili na všecky strany, k čemuž napomáhá i to, že 

 tlak v krajinč teplejší seslaben jest úbytkem hořejšího vzduchu. Toto jest přirozený 

 výklad větrů, dostatečně zkušeností potvrzený. Kdykoli v nějaké zemi nastalo náhlé 

 zmenšení vzduchového tlaku, pozorovalo se zároveň v sousední zemi jeho zvětšení, a 

 zas naopak. Rozdílnost vzduchového tlaku vezdy jest spojena s proudy vzdušními, které, 

 jak již podotknulo, nahoře a dole v opačném směru se pohybují. Ukázalo se však, žo 

 tyto úkazy často dějí se v náramné rozsáhlosti, že n. p. všecky tlakoměry v Evropě 

 v týchž dnech neobyčejně nízko stály, a současné -vystupování jejich teprv daleko od 

 pomoří evTopského na Atlantickém oceánu, anebo v Americe neb v střední Asii pozo- 

 rováno jest. 



Naproti tomuto výkladu snažili se mnozí přírodozpytci, odvozovali větry z jiných 

 kosmických neb tellurických příčin, jmenovitě z více stran vyjádřeno mínění, že pří- 

 činou větrů jsou pochody u vnitř země se dějící. Za důkaz toho uvádějí velikou prud- 

 kost větrů v krajinách horních. Vzduch uvnitř země nahromaděný uchází prý snadněji 

 nerovnostmi půdy, čímž nabývají tam větry větší síly nežli v rovinách. A však právě 

 tyto nerovnosti jsou samy v sobě jedinou příčinou větší prudkosti větrů, án vrchy zadr- 

 žují jejich pokrok. Následek toho jest, že větry pohyhují se s rozmnoženou prudkostí 

 skrze doliny a přes vrchole hor, k čemuž ještě přistupují místní proudy, které zvětšují 

 silu větru prvotního. Panují-li ve veliké části jižní Evropy prudké jižní větry, v dolinách 

 švýcarských, běžících od severu na jih, nabývají lakové prudkosti, o níž na rovinách 

 není ani pomyšlení. To samé pozoruje se také při řekách, v nichžto proud bývá tím 

 silnější, čím nerovnější a na strminy bohalější jest koryto jejich. 



Mnohem důležitější zdá se býti úkaz pozorovaný od horníků, na nějž mnozí fy- 

 sikové kladou velikou váhu. V čas velikých bouří, někdy také před nimi pozorují totiž 

 horníci v hlubině zemské silné proudy větru, které často ven se ženou. A však i to 

 dá se vysvětliti způsobem svrchu uvedeným. Před silnými bouřemi anebo zároveň 

 s nimi stává obyčejně tlakoměr nízko. Kdežto tedy hustota nadzemského vzduchu jest 

 mnohem skrovnější, musí vzduch ve slujích podzemských se nalézající pro zmenšený 

 tlak nahoru vyráželi. 



Příčinou vzduchových proudů jest tedy jediné rozdílné zahřátí jednotlivých ki'ajin. 



Abychom pak z této základní myšlénky vyvodili jednotlivé proudy, jevící se v 

 povětrném na^em obora, počneme s případem nejjednodušším. Kdo se plavil po moři v 

 rozličných počasích, ví, že se jim v letě pověliu ochlazuje, v zimě pak zase mírní chladno, 

 jaké panuje uvnitř pevniny. Příčina toho úkazu jest , že voda dotýkáním se teplého 

 vzduchu méně se zahřeje, v studeném pak okolí méně se ochladí, nežli země v týchž 

 okolnostech. 



Ráno, když slunce nad obzor vystupuje, jest země přes noc mnohem více vy- 

 chladlá, nežli moře. Vzduchový sloup nad zemí jest tedy mnohem chladnější nežli vzduch 

 nadmořský, kterýž také proto vystupovali musí do výšky, an se onen pohybuje od země 

 k moři. To jest vítr zemský, který trvav po celou noc k ránu své největší sily dosahuje, 



