120 



úkazy, které se představují co tolikeré úchylky od pravidla. Jak právě slunce bud severní neb 

 jižní polokouli více zahřívá, mění se síla obou těchto větrů, které rozšiřují svůj okres bud 

 k té neb oné straně. Nával vzduchových spoust s obou stran, jakož i veliké zahrití 

 povrchu zemského na blízku rovníka velice sesilňuje vystupující vzduchový proud, íímž 

 nezřídka mezi ním a větry passátními nastane boj, jejž mořští a zemští větrové ještě 

 více zaplétají. Pročež nenalézáme zde žádných pravidelných větrů, nýbrž tišiny neu- 

 stále střídají se s prudkými potrhy a vichřicemi. Skoro každodenní silné bouřky a li- 

 javce také přispívají k zrušení pravidelného passátnílio větru. Tento obvod nazývá se 

 krajinou tišin, která však podle rozdílnosti počasí a moří položení své mění, a však 

 vždy trochu na sever od rovníku se drží. To způsobilo u některých fysiků domnění, 

 jakoby jižní polokoule byla mnohem chladnější nežli severní. Mnohem však podobnější 

 ku pravdě jest domnění Humboldtovo, že příčina toho úkazu leží jedině v rozličné 

 způsobnosti povrchu obou polokoulí a ve větší vodnat«sti polokoule jižní. 



Z toho, co jsme tuto sestavili, snadno lze pochopiti, že pohyby v povětří našem 

 dějí se všude dle výše uvedených zákonů o proměnách teploty, a to s tím větší pravi- 

 delností, čím stejnější jsou povrchy, na nichž spousty vzduchové spočívají, a čím men- 

 ších překážek pohyby na cestě své nalézají. 



čím více ale se vzdalujeme od onoho pásma země, na něž mocnost slunce s 

 největší svou silou působí, tím více zaplétají se úkazové tito. Děje se to jednak proto, 

 že hlavní působitel, totiž slunce, nepanuje již s tou samou převahou, jednak z té pří- 

 činy, že plocha mořská, zvláště k severu, vždy více se stahuje a mocné hory proudům 

 vzduchovým v cestu se staví. Sotva tedy překročíme obralnik, přijdeme do obvodu 

 větrů proměnlivých, kteréžto, jevíce mnohem méně pravidelnosti, požadují mnohem čet- 

 nějších pozorování ku poznání svých zákonů. 



Podle toho, co jsme pověděli o původu větrů passálních, měl by i v našich šíř- 

 kách převládati vitr severovýchodní, poněvadž teplota krajin, od nás na sever ležících, 

 též nižší jest nežli u nás. Zkušenost však ukazuje, že sice častěji pozorují se větrové 

 severovýchodní, vedle těchto ale také jihozápadní, ano že tylo nad ony převládají. 

 Vysvětlení toho vyplývá z původu passátních větrů, jak jsme jej svrchu udali. 



Mezi tím totiž, co na naší polokouli při povrchu země ženou se spousty vzdu- 

 chové od severu k jihu, kterýžto však severní vítr současným se otáčením země v šíř- 

 kách našich ve vítr severovýchodní se mění, povstává ve vrstvách vyšších vitr jiho- 

 západní, který však v pokroku svém k severu znamenitě se ochlazuje mnohem nižší te- 

 plotou hořejších krajin našeho povětří. Toto ochlazení má za následek, že tento vzdu- 

 chový proud jakožto hustší níže klesnouti musí, kdežto se objeví co vítr jihozápadní. 

 Proto bývá v krajinách našich na jaro a na podzim panující. 



Až posud odvodili jsme původ dvojího směru větra, jihozápadní a severovýcho- 

 dní, z velikánských, na celé zemi působících příčin, i dotvrzuje se tím patrně, že žádný 

 úkaz v povětří není osamělý, nýbrž že musíme vždy míti na očicli celek. 



Vedle toho dvojího vělru poučuje nás však zkušenost ještě o jiných, a třeba i 

 tyto více pořídku se naskylovaly, musíme přece původ jejich hledět vysvětlili. Dejme 

 tomu, že by vůbec převládal vítr jihozápadní, západní ale část Evropy že by byla vel- 

 mi teplá, kdežto na východě jevila by se teplota při zamračeném nebi nižší: lož byl by 

 výsledkem takového rozdílu v teplotě vílr východní. Tam, kde tento vítr potká sé s 

 panujícím větrem jihozápadním, nastane složený z obou směruj proud jihovýchodm'. 



