126 



o chytrosti psu jest tolik auekdot, že těžko podati v tom oboru něco novélio, pročež se 

 tuto obmezíme pouze na některé před jinými nápadné. 



Že psi posuzuji člověka dle oděvu, stékajíce na žebráky, otrhance, dráteuiky, kominíky atd., 

 ví každý. Já však znal psa v jednom mlýně, který poznal kaidélio žida, nejenom s rancem po vsích 

 chodícího, nýlirž i čistě oblečeného. Žádný žid, ani domácí jemu dobře známý, nevkročil do mlýna, 

 aby ho byl Tiberis - tak nazýval se onen pes — zvláštním způsobem nepozdravil, skoče mu od zadu 

 na ramena beze všeho štěkotu a ublížení. Byl-Ii žid jemu známý, měl se po takovém pozdravení 

 k němu tak, jako ku každému jinému známému, obskakoval okolo něho, pohyboval ocasem, lízal 

 mu ruku atd. 



Něco obyčejného jest, že posílají psy do krámíl rozličné věci kupovat. Ovšem musí krámský 

 psa znát a být povědom takových jeho posilek. Tak před více lety chodil si v Praze v Dlouhé třídě 

 jeden pudlik do pekařského krámu každodenně pro své snídaní. Přinejl totiž v hubě krejcar, jejž 

 dal krámské, a ta mu za něj dala makovou housku, kterou si pudlik odnesl domů. Ta věc byla 

 v celé ulici povědomá. Jednou však stalo se, že nastoupila nová krámská na místo předešlé. Pes 

 přišel jak obyčejně pro sVou houska a pustil z huby peníz. Krámská mu ovšem hned neporozujněla, 

 až jiní kupci, k tomu se nahodilí, jí pověděli, že má dát pudlikovi makovou housku, I vzala krámská 

 housku a počala ji psu lámati, nadějíc se, že ji tu na místě sni. Milý pudlik ale, zvyklý dostávati 

 housku celou, podivně se podíval na krámskou, pak vzal svůj krejcar zase do huby a odešel. O 

 směšné této události po delší čas vypravovalo se v celém sousedstvu. 



(Dokončení.) 



Je I en. 



{Pokračování.) 



V čtvrtém roce vysadí jelen obyčejně 8 neb 10 výsad, v pátém roce 10 — 12 výsad, v še- 

 stém roce 12—14 výsad atd. Nalezli se také před časy jeleni s 32 — 66 výsadami, a lakové pa- 

 rohy vážily 18 — 24 liber. V nynějším čase nenechávají se jeleni tak dlouho na živě, pročež je je- 

 len s 18 výsadami velmi vzácný. Jeleni s 10 výsadami jmenuji se honní jeleni (jagdbare Hirsche) 

 a ti, kteří mají víc výsad, nazývají se hlavni jeleni (stark jagdliare oder Capitalhirsche). Někdy se 

 také přihází, že jelen vysadí jenom tolik výsad, kolik jich měl v předešlém roce. Starý, špatně kr- 

 mený neb chnravý jelen (verkiimmerter Hirsch) vysadí někdy míň výsad, nežli jich měl dřív, a to 

 nazývají myslivci zpátečnictví (das Zuriicksetzen) a lakového jelena zpátečníka. Málokdy se ale 

 stává, že jelen na svobodě více výsad vysadí, nežli jich míti má dle svého stáři. Okrotlý a dobře 

 krmený jelen někdy dvakrát za rok parohy shazuje. Přihodilo se již, že takový jeleu za rok tři- 

 krát parohy shodil a zase vysadil. 



Poraněním parohů při paličkování (Kolbenzeit) , když ještě neztvrdly, neb poraněním varlat 

 (Kurzwildpret) vyrostou nepravidelné a zpotvořené parohy, které jmenuji myslivci neobyčejné parohy 

 (nidersinniges Geweih). Vykleštěný koloucb nevysadí žádných parohů. Když se mu ne\yříznou vše- 

 chny semeuuí cévy, narostou mu na hlavě hrboly. Měl-li jeleu při vyklešlění vysazené parohy, tedy 

 je nikdy více neshodí. Malé poranění varlat má ten následek, že jelen později shazuje neb že vysadí 

 slabší parohy. Poraní-Ii se jenom jedno varle, ledy se obyčejně dotčený úkaz jenom na lom bidle 

 vyskytne, které se nachází na té straně, kde je poraněné varle. 



Z toho vysvitá, že se parohy nacházejí v blízkém spojení s varlati. Někdy vyrostou na 

 parohách hořejší výsady tak, že mají podobu s korunkou, s ručkou neb s lopatkou. V lé podobě se 

 nazývají korunkové, ručkovilé a lopatkové parohy (Kronengehdrue, Haudgehórne nud SchauTelgebíime). 

 Siarý jelen a cburavec (Kíimmerer) nevysadí obyčejně tak ostré špičky výsad jako mladý a silný 

 jelen. Takový jelen má tupé špičky. 



Místo, kde se jeleni zdržuji, účinkuje léž na rozdíl v parohách. Horští jeleni (Gebirgs- 

 hirsche) mají obyčejně kratší a silnější parohy, míň výsad a sUnějši perle. Oni json též silnější 



