127 



v těle nežli lak nazvauí jeleni z kraje (Laudhirsclie) , kteii se nacházejí na rovinácli a v hájích. 

 (Feldhíilzer). Co se doiýie postavení parohů, jest v něm také rozdíl. Nacházejí se jeleni, kteří 

 mají široko rozložené parohy, . a jiuí zase, jenž mají ouzké rozložení parohíl. Po každém raněni 

 neb schození p.irohu dostanou nové parohy to samé postavení, kteié měly před raněním, a ta vlast- 

 nost je dědičná. Při ustanoveni jelena nepočítá se výsada, která je tak krátká, že se na ni nemůže 

 pověsit závisník na tesák (Hirschfanger-Kuppel), a myslivec se táže : O kolika jest ? Druhý myslivec 

 mu k. p. odpovídá : Je osmák, osmerák (Achter, Achtenduer), desátník (Zehner, Zehnendner), hlavní 

 jelen o dvanácti (ZwíilferJ atd. — Když je jelen v říji, řve silně, tak jako rovzleklený býk. 



Ř em e s lo a véda. 



Když se Angličané na ostrově Ousauu usadili, potřeboval jeden z důstojníků novon Hnlformu, 

 Plukovní krejčí nebyl při ruce, a jenom čínský krejči byl v lom místě. Obdržel tedy tuto práci, 

 a jakožto vzor dala se mu stará uniforma se záplatou na zádech. Číňan vykonal svou úlohu za 

 krátký čas a odevzdal nový oděv s takovou zevrubností dle starého vyhotovený, že ani záplata na 

 zádech nechybila. Tak vypravovaly noviny za času činsko-anglické války na důkaz čínské učenosti. 



Ubozí Číňané, což všechno musíte snášeti, aby se Evropan na vaše útraty povznesl. Věru 

 nemnsíme se do Číny obrátiti, abychom takové řemeslování vyhledávali. Náš pospolitý život posky- 

 tuje příkladů, takového počínaní dost a dosti, více nežli bychom se nadali. Kolik z našich průmysl- 

 níku promýšlí skutečně to, co dělají ? Většina pracuje beze vši známosti přirozeného zákonu dle 

 starého vzoru, dle zděděného receptu. Mydiář se naučil mýdlo vařiti od svého mistra, tento zase 

 od svého a tak dále až do padesátého kolena. Tři, čtyry léta potřeboval, aby se z nouze naučil 

 dle starého receptu udělati louh, v mýdlo proměniti lůj. Kdož ví něco o Eláinu, Stearinu a Marga- 

 ritinu, o olejích a tuku, o proměně jejicli v mýdlo pomocí alkalií ? Žádný nezná zákon, že Natron 

 tvoří pevné, Káli ale mazavé mýdlo, že olověná mast lékárníků taktéž jenom mýdlem jest, vytvoře- 

 ným z oleje a kysličníku olovitého. Každý pracuje stále jen dle receptu a protlouká se dále, po- 

 kud všechno zůstává při starém. Malá proměua uvrhuje ale takového řemeslníka v nejvělší nesnáze, 

 on si neví rady ani pomoci, přijde o jmění a zlehčí svůj stav před světem. Jednomu nepodařilo 

 se, do mýdla vpraviti ony černé pruhy , které mýdlu dodávají mramorovitou podobn , a kteroužto 

 vlastnost obecenstvo za znamení dobrého mýdla bére. Cdělalo se mu bílé mýdlo, ovšem čistější, ale 

 kupci jeho, předsudkem pojati, nechtěli je a šli raději k jinému mydláři, aby sobě nečisté, mramo- 

 rované mýdlo koupili. Ubohý musil je provařiti ; kdyby byl věděl, že ony černé pruhy pocházejí 

 ze sloučeuin siry se železem, byl by si takovou sloučeninu snadno mohl zaopatřiti. Také oueu li- 

 lograf nevěděl, že se v kamnech z kamenného uLII vyvinuje plyn sirovodíkový, a že s olověnými 

 sloučeniuami tvoři černé něho hnědé sloučeniny. PověsiL tedy pergamenový papír, uhlauem olovilým 

 připravený, do pokoje hnědým uhlím topeného, a s úžasem pozoroval, že za nějaký čas běloskvonci 

 papír stal se hnědým a se zkazil Peníze byly ty tam. Tak to jde všude, i doma v kuchyni. lile, 

 domácí paní postavila ňa slul mísu čočky. Již vydychuje Esauovo jídlo líbezný zápach ze sebe, 

 chutě se pouštíme do něho, ale běda — čočka jest jako hromada rozdrobené chruplavky. Nevolně 

 odloží manžel lžíci, a domácí paní zahanbena dívá se do ueštastné mísy. Nevěděla, že Legumiu 

 všech luštinatých plodů, ve tvrdé vodě vařený, tvoři s vápnem takové vody nerozpustnou, nestravi- 

 telnou látku, kdežto by si byla mohla snadno pomoci, kdyby něco sody nebo drasla do vody byla při- 

 dala. Honem chce mrzutou příhodu vyrovnati a připravuje polaji delikátní vaječní jídlo s červeným 

 vínem. Však opět běda! Všechno se proti kuchařstvi jejímu zapřísáhlo; nebot výrobek její se sra- 

 zil, jako kdyby byla vejce rozsekala. To£ se také skutečně stalo. Nebot třisloviua červeného vina 

 spojila se s bílkovinou vajec a utvořila nerozpustnou hmotu, která se v chomáčkách srazila. Ne- 

 vědomky byla hospodyně koželužkou, neb sloučenina sražená není nic jiného nežli kůže, ta samá 

 látka, kterou koželuh z bilkovitých zvířecích kozí tříslem připravuje. 



Však hle, zde máme muže, který něco ví ; jest to uáš široko rozhlášený hodinář, který celý 



