130 



to z posvátných zvěstů známý, jaký za kralování Saturaa ve zlatém věku panoval v 

 Itálii, nebo v Arkadii před příchodem krále Pelasga. Hledalif i novější učení prvotní 

 tento ráj, kam jim všeliké pověsti a znaky poukaaovaly , v roztomilém údolí Kašmír- 

 ském, kde původ lidstva i našich domácích zvířat nalézali. Jest to však tajemství a 

 zůstane jim, aniž nám, podlé nynějšího stavu našich duševních mocností, nejmenší tušení 

 na mysl přijíti může, abychom i toho nejdrobnějšího zvířátka vzniknutí a stvoření, 

 tím méně tak výtečného tvora, jako člověk jest, představili a vyložili mohli. Všechny 

 známky povstání lidstva jsou jen negativní. Ukazujel nám totiž historie přírody zemské, 

 palaeonlolog-ie, že v pravěkých dobách, od prvních až do pozdnějších, po jistých stu- 

 pních dokonalosti se jevilo tvorstvo rostlinné a živočišné, žádné však ještě sledy člo- 

 věka, jenž jako nejčelnější dílo celého stvoření nejnovější světa době náleží, s čímž 

 také podivným způsobem svaté knihy Hebréův se srovnávají. — Jiná sem náležející 

 neméně zatmělá otázka jest, zdaliž človéfc již u vyšší dokonalosti, rázem duchovním, 

 právě to člověckým znamenán, z rukou tvůrce vyšel, jako tytéž knihy vysvědčují; anebo 

 zdali z počátku pouhé zvíře, ze zvířectví vlastní .silou čili přirozeným nadáním se vy- 

 vinoval, až na člověka vyniknul, jako to novější filosofové učiti se vynasnažili. My se 

 do rozluštění takových otázek nepustíme, přesvědčeni že naše znání i zdání daleko 

 převyšují, a pevnou víru chovajíce, že ona prozřetelnost božská, jenž nechává slunce 

 svítit nad všelikým tvorstvem, hned na počátku ozářila lidstvo světlem svým a je po 

 všechny časy k vyšší dokonalosti provázeti bude. 



Nicméně bráněno nám nebudiž, abychom lidstvo v různých dobách jeho vy- 

 vinování, kterak brzo hmotné přírodě podléhá, brzo ji sobě podmaííujc, blíže považovali. 

 Co nahoře o prvním blahém stavu člověka řečeno, záleželo z části na mírné a rozumné 

 jemu vrozené povaze, z části na zvláštní přízni a lahodě přírody jej obkličující. Ne- 

 bylyf ale všude stejně blahé vlohy dány člověku, aniž příroda jemu všude stejně pří- 

 větivá. Tamť se zbouřil vicbr proti němu, onde vody zaplavily díla rukou jeho, tu se ká- 

 cely skály, země se třásla, hory soptily ohněm, vychrlily řeřavé toky lávy, zasypaly popelem 

 krásné jeho ráje, vypudily jej do krajin pustých, neúrodných, do hor sněžných, ledna- 

 tých, do barin lidomorných, do končin zimných, tmavých, sluncem kosmo jen ozářených, 

 i podléhal člověk ohromné síle přírody, i zakrněl, a zatmělo se světlo bozi v útrobách 

 jeho, aniž více pomněl původu svého vyššího, ano v pověry a v bláznovství obrátily se 

 posvátné jeho paměli a nábožné obřady. Jinde spikla se proti němu zvěř dravá i 

 všeliká jedovatá zmije, a vyvolavši jej k obraně, k půtce o život, vzbudila v srdce jeho 

 vášně nelidské, kteréž brzy se obrátily proti vlastnímu rodu, tak že hubil nepřítele, pásl 

 se jeho mukami, i napájel se krví jeho. Jinde, pokonavše kmeny tiché, pracovité, 

 mírumilovné, zpustošil divoch nivy jejich žirné, usmrtil starce, zprznil ženy a odvlekl do 

 věčné poroby lid dobrý, aby sloužil jeho libovůli, jemu pracoval v potu l:váie, vzdělá- 

 val role, pěstoval sady a vinice, pásl jeho stáda, zbudoval jemu zpupné hi'ady. Tak 

 zvířectví vyniklo v přesile své nad povahou čisté lidskosti. 



Jinde člověk, veden přírodou jemu vstříc jdoucí, připoutal k sobe mírná zvířátka 

 mléko dadoucí, i oblíbil si potravu tuto a všeliké z ní pocházející výrobky. ProvázelC 

 milovaná svá stáda bravu, skotu, koní po travonosných stepích, opásaje krajinu po 

 krajině a ponechávaje péči přírody vždy obnovený vzrůst. Volnomyslní pastýřové vedli 

 život tulácký, po hordách, patriarchálním pořádkem řízených. 



Kde osud pohnal plachého divocha k břehům mořským, studeným, neúrodným, 



