143 



puje, musí na drulié straně z jedné do druhů přicházeli. Již lim povstane zvláštní 

 proudění tekutiny. Ještě více ustáli se tento proud, když se buňka kolem do kola ji- 

 nými buňkami obstoupí (obr. 17.). Pak přijímá nejvnitrnější potravu jenom z okolních 

 buněk a proud má svůj urfiitý směr. Výsledek tohoto proudění, jakož i ouíinky světla 

 a jiných mocí musí pak docela jiné býti, nežli u jednotlivé, porůzné buňky. S tím pak 

 souvisí zajisté také dělení buněk. 



— Však jest to pouze domysl, nikoliv ale pozorování. 



. . . Více to ovšem není, ale kde nastává meze pozorování, musíme se pouhými 

 domysly uspokojiti; musíme předmětu takřka bílý list podložiti, na němž jej lépe pozo- 

 rovati můžeme. 



— Poznávám, že jsem tě svými otázkami příliš daleko odvedl. Mně se jedná 

 vlastně jenom o lo , jak se dokonalá rostlina vytvoří , totiž jak se tomu má vyroz- 

 uměti, když se praví, že byhna rosle. Dle toho, co jsem dosaváde pochopil z tvé řeči, 

 musí růst bylin předce něco jiného býti, nežli pouhé zvětšování a nahromadování buněk. 

 Nebot klíček čili první nahromaděnina buněk má zajisté jiné ústrojí , nežli dokonalá 

 rostlina, a mnoho proměn musí se tedy v buňkách vykonati , mnoho ústrojů před tím 

 nevyvinutých musí se vyvinouti, nežli dokonalá rostlina povstane. V čem záleží tedy 

 lato proměna, jak se vytvořuji tyto nové ústroje ? 



... Z toho , co jsem dříve vyložil, vyplývá již vlastně pojem růstu bylin v 

 hlavních jeho základech. Chceme-li však růst určitými slovy vysvětliti, představmež si 

 jej jakožto dělení buněk a spolu jakožto rozšiřování a protahování jejich. Dělení a roz- 

 šiřování děje se ale následkem látky do vnitřku vtažené a tam proměněné, jakož i k 

 utvoření stěn Buněčních a nových buněk upotřebené. — 



— Jak pak se ale tato proměna v buňkách vykonává ? Vždyt buňka před- 

 stavuje uzavřený vak, a myslil bych že jest to jedno, nalczá-li se tekutina venku nebo 

 uvnitř. 



... To právě není. Neboť první, původní buňka jest hned zprvopočátku napl- 

 něna jistou látkou, jejížto částky k sobě v určitém poměru stojí. Yniknou-li ale nové 

 látky do buňky, zruší se tento poměr a povstanou nové sloučeniny. S tímto rušením 

 souvisí též místní proměna, která se pod drobnohledem co prouděni objevuje (obr. 18.). 

 Proudy mají určitý směr podél stěn buněčnich, a sice směr spirální. Proč právě tento 

 směr se objevuje, nedá se dosaváde vyskoumati , ale tolik jest jisto, že též usazování 

 látky na blánkách buněčních dle těchto proudů se řídí. Ovšem působí na to také jiné 

 okolnosti, a z toho pochází, že spirální usazení rozmanitě se objevuje. Tak k. p. 

 (obr. 19.) máme buňky, v nichžlo se vytvořuje dokonalá spirála, jinde (obr. 20 ) vytvo- 

 řuje se přetržená spirála nebo uzavřený kruh. Ob. 21. představuje buňku, jejížto stěny 

 zdánlivě provrtány jsou jednotlivými otvory. Jsou to tak nazvané póry buněk, totiž 

 místa, na nichž se pražádná látka neusadila , a kteráž tedy původní tlouštku podržela. 

 Průřez takové buňky představuje se na obr. 21. 



— Pokud se ale pamatuji, mluvil si předtím o dvou blánkách , které se sou- 

 středně objímajíce tekutinu zavírají; která. pak z nich se vlastně sesilňuje, vnitřní nebo 

 zerailřní ? 



. . . Patrně zevnitřní; nebof vnitřní blánka jest ona živá část, která jak vta- 

 hování lak i vypocování látek proslředkuje. Látky vyloučené zůstanou zrovna ija vnitřní 



