146 



— Nevidím, že by se tím podivnost zrušila, vysvělluješ-li mi blíže jednotlivé' úkazy. 

 . . . Nikoliv jednotlivosti, nýbrž souvislost jejich vysvčtluje temnou včc. Ne 



právě blánky a tekutiny buněční, nýbrž zponenálilý vývin jedné buňky z druhé vysvět- 

 lují původ jejich. 



— Právě tuto souvislost ale pohřešuji u tvého výkladu. Co jsi mi povídal, zdá 

 se spíše býti množstvím neladně smíšených údajů, nežli řada článků, které by jeden 

 s druhým souviseti měly. 



. . . Připouštím, že zde neb tam jednotlivý článek chybí, ale právě z té pří- 

 činy musíme si známé údaje se všech stran objasniti, nebof k neznámým se pak snad- 

 něji stopa najde. 



— Však přehlídněmež to, o čem jsme dosaváde mluvili. Zpočátku byla buňka, 

 ta vězela v jiné buňce, ta zase v jiné, ale jak tato povstala, neviděl nikdo. Rci tedy, 

 jest to mezera ve vysvětlení, nebo nějaký článek? 



... To se věci ani netýče. Yždyt chceme jenom věděti, jak jedna buňka z 

 druhé povstává, a pak jest věc docela jednoduchá. Povstává totiž v příznivých okol- 

 nostech nahromaděním ústrojné látky kolem jistého jádra nebo dělením již hotového 

 jádra. Kolem takového jádra vyvine se blánka, nová buňka roste, dělí se opět, látky 

 její se neustále mění, až dosáhne konečně jistého stáří, v němž se rozdělovati přestane, 

 ale předce ještě látku ze svého okolí přijímá, kterouž ve škrob, olej, bílek a t. d. pro- 

 měňuje. Všechny tyto látky zůstávají bud nečinně v buňce ležeti a počnou po smrti 

 byliny hniti, jako k. p. u výročních rostlin, nebo spočívají tam bez proměny lak dlouho, 

 až při okolnostech příznivých látku k novému tvoření buněk poskytují, jako se u všech 

 semen a v buňkách lýkových stromů a keřů, u hlíznatých kořenů nalézá. 



— Tot všechno dobře, ale kde pak jest souvislost ? 



... Ta se v botanice hledati nemůže, k tomu potřebí fysiky, a když ještě 

 ta nepostačí, i metafysiky. 



— Nu, tedy vidím, že tím způsobem nemůžeme z místa. Co jsem se vlastně 

 dověděti chtěl, zůstalo mi předce tajno. Měl jsi mi vyložiti budovu hyacintu a krásné, 

 rozmanité tvary rostlin, místo toho zapletl jsi se ale do těchto podrobných maličkostí. 



... O čem jsme dnes mluvili, to jest pouze základ důkladnějšího vysvětlení. 

 Budeš-li při dobrém rozmaru, vyložím li to jindy a doufám, že se na rozvíjející jaro 

 docela jinak dívati budeš, nežli dosavad. Bych pak i ne zcela všechno vysvětlil, na- 

 jdeš vedle krásy předce mnoho zajímavosti, a tof již zdá se mi veliký pokrok v poznání. 



O kamenném a hnědém ulili zvláště v Cechách. 



Od Jaua Krejčího. 



ť 1 á u e k t ř e t i. 



Skaraenělé rostliny a otisky jejich náležejí, jak již z předu podotknulo, k nej- 

 hlavnějším znakům útvaru kamenouhelného, ba může se i tvrdili, že hojnost jejich sou- 

 visí s bohatostí tohoto útvaru na kamenné uhlí. Skamenělé rostliny nalézají se někdy 

 stojaté, nejčastěji ale leží na plochách vrstevních a jsou na plosko stlačeny. Stojaté 

 objevují se'skoro ve všech vrstvách pískovce, položené ale a stlačené nejčastěji v 

 lupku, který pod uhlím a nad ním leží. 



