155 



boschas). Od sluk zde bylo nejvíce jcspákfi bojovných (Maclietes pugnax), dále sluka 

 bělavá, malá, kropcnatá (Totanus glotis, glarcola, ochi-opus). Mimo tyto byl tu též druh 

 sluk (Totanus slagnatiiis), který jen jižním krajinám náloží a nikdy do Cech nepi'ichází. 

 Jespáků podhornícK a křivozobých (Tringa alpina, subarquala) přeletovala hejna špa- 

 čkíim podobná od jednoho kraje kaluží ke druhému. 



Vyjeli jsme na voze nízkém, taženém třemi koňmi vedle sebe připřaženými, 

 chtíce se od jednoho ostrůvku ke druhému dostati museli jsme vodou a rákosem pro- 

 jížděti, a skoro vždy jen z vozu jsme stříleli. Pó několika ranách počaly býti kachny 

 plaché, zvláště opatrnými byly ale dvě, jež jsem z dálky za nic jiného, než za zcela 

 fiislé odrůdy modré čírky míti musel. 



Najednou spatřili jsme mořského orla (Aquila albicilla) se vznášeti a na jednom ma- 

 lém pahrbku se usaditi, a já, piiloudiv se podle vozu, vynaložil jsem všecku svou my- 

 sliveckou zběhlost, bych se ho zmocnili mohl. Po ráně sebou trhnuv počal se v po- 

 větří kolotati a padl do rákosu asi 30 kroků od toho místa, kde byl seděl, a však hra- 

 ničáři mne doprovázející prohlásili místo ono za nepřístupné vozu, a já musel k svému 

 největšímu zármutku nechat orla v rákose. Uvedl jsem zde tento přiklad, bych podal 

 obraz o honbě v těchto nebezpečných krajinách, a musím též podotknouti, že i později 

 mnohého vzácného ptáka zabiv musel jsem jej oželeli pro nepřístupnost místa. 



Dne 5. večer odebral jsem se na dunajský ostrov , Ostrova", kdežto přenocoval 

 jsem v hraničářském domku; i honil jsem dne 5. a 6. marně, nemoha pro nesmírný vítr 

 ani náležitě stříleti. Vrátiv se do Gaji jel jsem dne 7. do Delibhitu a odtud dne 8. 

 opět na svrchu jmenovaný ostrov, a to s dosti četnou společností střelců, kteráž mně 

 k vůli spořádala v dubovém lese, na ostrově se nalézajícím, honbu na divoké kočky. 

 Hon.cí psi vydali několikkráte hlas, nebyl jsem ale tak šfaslen, nějakou zvěř spatřiti. 



Počínaje poznávali, že jest mi osud nepřízniv, a ztýrán neustálým honěním a 

 rybí stravou, vrátil jsem se opět do Bílé Církve, na kteréžto cestě zabil jsem velmi 

 pěkného pochopa (Circus rufus), a postřelil jednoho císařského orla (Aquila imperialis). 



Přišed do Bílé Církve dověděl jsem se, že tu kdosi živého orla chová, a dle 

 popisu se shodovalo vše, že by to mohl býti orel císařský. Nemaje stání vyhledal jsem 

 jej hned druhého dne , a spatřiv pěkný exemplář toho druhu nemeškal jsem jej zakou- 

 piti a ve své opatrování vzíti. 



Dne 14. se mi vyskytla příležitost, doprovodili pana plukovního lékaře Janču na 

 výlet do krajiny Golubacké, jejížto vyskoumání za příčinou Golubackých mušek od mi- 

 nisterstva nařízeno bylo. 



Golubacké mušky zjevují se každoročně v krajině nedaleko vesnice a zříceniny 

 Golubce v takovém množství, že jejich roje mračnám se podobají. Odtud se rozletí do 

 blízkých krajin a netoliko trápí svým jedovatým uštknutím všechen dobytek, kterýž z 

 toho namnoze pojde, nýbrž i lidem dotíravostí svou obtížnými se stávají. 



Muška la, od přírodozpytců Culex Columbacensis zvaná, jest 1 '/^ linie dlouhá a po- 

 dobá se v tvaru mouše obecné: tykadla, čelo a prsní štít jsou šedé, oči hnědé, tělo ze 

 zpodu zažloutlé, nahoře černavé, rif černá. Křídla jsou průzračná- a jedno kryje svou 

 polohou druhé. Nohy jsou nápadně dlouhé, a každá jest střídavě černě a bíle krouž- 

 kována. Škoda, kterou tylo mušky na dobytku působí, jest tak značná, že již před ro- 

 kem 1780 Dr. Komevcs Ode dvora nařízení obdržel, by původ jejich vypátral a způsob 

 zapuzení udal. Roku 1795 sepsal Dr. Schonbauer, professor na universitě v Pesii: 



