158 



Dne 20—21. pršelo. 



Dne 22. jsem se vydal do Alibunaru, jenž leží k severozápadu od Bílé Církve. Po 

 cestě zamrzla nám okna u kočáru, a jen chvilkami, když chumulice přestala, mohl jsem 

 vykouknouti. Jaké bylo ale podivení mé, když jsem v příkopech vedle silnice spatřil 

 celá hejna rozličných vodních sluk (Totanus) a jespáků bojovných, kterých jsem pět na 

 ránu zabil. 



Na stromech seděly poštolky rudonohé po dvou, po třech, před mrazivým větrem 

 se schovávajíce, z čehož jsem patrně poznal, že povětrnost právě panující není času 

 přiměřena, i doufal jsem brzkou a náhlou změnu. 



Našed v Alibunaru velmi laskavou pohostinnost, zdržel jsem se tam až do 28., 

 konav každý den výlety do vůkolí. 



Jeden ze zábavnějších výletů byl do Šandorfů, malé vesnice asi hodinu od Ali- 

 bunaru vzdálené. Sotva jsme byli popojeli asi čtvrt hodiny, spatřili jsme hejno drobů 

 (Otis larda), které však se zdvihlo před časem, než jsme se k ráně přiblížiti mohli. 



Projedše dlouhou a dosti hlubokou kaluži vyjeli jsme náhle na vysoký břeh, a 

 tu jsem pozoroval, že jest to násyp, společníci pak moji pravili mně, že jsou to Římské 

 náspy (Riimerschanzen), a tu jsem teprv se přesvědčil, kterak jsem se mýlil, když jsem 

 si pod názvem Ilimské náspy byl představoval hradební zed asi k čínské podobnou. 



(Dokonteui.) 



Drobnosti. 



Polní pliseň. 



Dne 5. a 6. dubna pozorovali jsme pan Sax a já za Koňslion branou na Irávníkn, na žité a 

 na stromecli pamětihodnou k pavučině podobnou lálku v jednollivýcli kusecli až na několik čtvereč- 

 ných střevíců velikých, která jednotlivá mista potahovala, kde snih nejdéle bjl ležel. Pan barou Vil- 

 lani, jemuž jsem tento úkaz sdělil, vypravoval mi, že na svém statku Střížkově u Benešova, jakož 1 

 okolo silnice Vyšehradské muožstvi takové pavučinovité látky spatřil. Látka tato jest ostatně skoro 

 všem hospodářům známa, poněvadž se vždy vyskytuje, když prý sníh na uezamrzlou píidu padne a 

 pak náhle sejde. Pozorovav tuto látku předběžně jenom lupou (malým zvětšovacím sklíčkem) pře- 

 svědčil jsem se hned, že jest původu rostlinného, a tu mi přišel na mysl tak nazvaný meteorový 

 papír, o němž prof. H. G. Bronn ve své knize : Handbuch der Geschichte der Nátur, 11. Band, na 

 str. 232. zmínku činí. Pan J. Sax podrobil tuto látko i hned mikroskopickému vyšetření, kdežto 

 se na první pohled ukázalo, že to jest hustá plsťnaté spletená tkanina plesniviuy, obsahujíc 

 dlouhá, článkovitá a rozvětvená vlákna. Na některých vláknech spatřily se patrně výtrnsuí tobolky. 

 Jaké u takových plesniviu se objevují (obr. 25.). Lkaz tenlo není tedy nic jiného, nežli zplesuivění 

 drnu nebo obilí. Překvapující jeslt jenom náhlé objeveni se látky. Že se ovšem rychle tvořiti 

 musí, přesvědčíme se oslatuě snadno, pozorujeme-li doma hnijící listy a stébla. I ty se potahují rychle 

 podobnou látkou, která za krátký čas v plsfnatý povlak se promění. 



V lom ohledu nesouhlasí však tato plesnivina s Brounovým meteiirovým papírem, poněvadž tento 

 dle Khreuberga a Giipperla konfervy (zvláštní řasy čili vodní vlásky) obsahuje. Hospodáři se domýšlejí, 

 že tato plesnivina obilí škodí. Vlastně ale jest podotknutá rostlinná plesnivina jenom výsledkem, 

 nikoliv příčinou hnití a tedy bezprostředně také škoditi nemůže. PokryjeU ale pole hustou tka- 

 ninou, může ovšem obilí pak ve svém zrflslu zadrženo ba 1 pokaženo býti. Jan Krejčí. 



J 



