ŽIVA. 



ČASOPIS PRIRODIVICKY. 



Redaktorové: Prof. Dr. Jan Purkyoé a Jan Krejčí. 

 číslo 6. červen 1853. 



Vychází měsíčně pu dvou arších. Cena pro údy Malice ohnáši ročně 1 zl- 30 kr. stř., půlletué 

 45 kr. stř. Pro odběratele ostatui ročně 3 zl. stř., půlletně 1 zl. 30 kr. Předplaceni přijímá se v 

 kanceláři p. J. V. D. Jos. Fryče, v Jindřišské ulici i. 900 — II., pak u domovníka v musejním domě, 

 kdežto se čísla vydávají. Zasílá se také poštou. Poštovné obnáší ročně 24 kr. stř., půlletně 12 kr. stř. 



RaiiBÍ zpěv ptactva v letě. 



V půvabném údolí vine se z háje potok podél zelené stráně, doubím, liabřím a 

 brízami porostlé. Protější ouboč pokryta úrodnými polmi vystupuje mírně až k vyso- 

 kému lesu, na dně pak údolí rozkládají se tuíné louky a leskne se rybník, pod nímž 

 v háji ovocných stromů osamotnělý mlýn se ukrývá. Jak milo jest v údolí tomto v 

 letním íase ! Jaká rozkoš procházeli se tam v letním jitru I Nad rybníkem vznášejí se 

 ješlě lehounké páry, hravý vítr šumí v listech porostlé slráně a v hustém rokytí, slunce 

 stojící ještě pod obzorem pozlacuje teprva nejnižší skupeniny oblak, a již sbor ptactva 

 plesá z tisícera hrdel. Kouzelný hlas básnířky Filomeny již umlkává ; v tiché noci pěla 

 o svých slastech a bolech, však hic ted probouzí se ostatní nárůdek opeřený, poskakuje 

 po větvích slromů a | ozpěvuje v nesčíslných melodiích pozdravení ranní. 



Nejdříve se ozývá rehek zahradní (Sylvia phoenicurus) svým skromným 

 upejpavým hláskem. Probudila jej vždy bdivá žežulka nebo snad íletový hlas brhela? 

 Nebo zapudila péče rodinná lak záhy spánek z víček jeho ? Běhaje po zdi zahradní 

 sousedního mlýna zdá se, že hledá potravu rodině něžné, jejíž lůžko jest z trávy ustláno 

 u břehu pod tvrdým kamýkem. Vždy živěji, vždy hlasitěji zní krátká sloka jeho: vuit, 

 ček, ček! vuit, čck, ček I Do pouhé, chudé sloky této vkládá všechen výraz svých. 

 citů radostných a bolných, jak je ptačí jeho srdce cítí, tu je šeptá liše a jemně, tu 

 zase hlasitě a hbitě, ale vždy stejně od jara až do jeseni, když ostatní ptactvo již dávno 

 bylo umlklo. Však to právě činí jednoduchý popěvek jeho tak dojímavým; „já jsem 

 také zde, také se raduji" zpívá. Skromnost povahy zdobí jej ale nad to krásněji, nežli 

 mnohého jiného ptáčka zvučnější a zpěvnější píseň. Zdá se, že ani neví, jak mu pěkně 

 sluší popelavě šedý kabátek s černohnědými křídly a černým hrdélkem, jak čisté vy- 

 stupuje bílé čelo a obočí, a jak se stkví plamenná prsa a ocásek. Let jeho jest hbitý, 

 očka jasná a čiperná , z temena domu spatřuje v písku malého broučka a střelhbitě 

 íebéře jej šidlovitým, hladkým zobákem. Ostatně nedá se o něm mnoho říci, a tof 

 právě může sloužiti k jeho chvále, jako u dívky, která prý tím hodnější jest, čím méně 

 se o ní mluví. 



Vrak hle, lu poskakuje hbitá červenka, švitořivá, přítulná, útrpného srdce, 



11 



