162 



jak pověst povídá; nebof červenou skvrnu na prsou obdržela prý, když ukřižovaného 

 spasitele na Golgotě žalostně obletovala, chlíc proudy krve jeho zastavili. Tam v ol- 

 šoví blíž mlýna nalézá se její hnízdo, skoro u země, jenom volně ze slebel a pírek 

 spletené, ale trním a listím dobře kryté a chráněné. Jemný, úlisný jest hlásek její, jejž 

 jako zlatou nitku od keře ku keři přede ; ale zvučný a cituplný, když nad hnízdem útlé 

 rodiny bdí. Jak hbitá, jak Čiperná jest tato mucholapka ! Plotem na strom, se stromu 

 k zemi, k vodě, rákosí, k zápraží mlýna bez ustání, bez umdlení pořád lítá, pořád cvríi ; 

 tu lapne pod liftem motýlka, tam u zdi mušku; milá to, čilá povaha! A jak se na 

 mne upřímně dívá svými oCky co trnky černými; kam jdu, tam za mnou zvědavě a 

 přítulně poletuje , že již proto nad jiné ji rád míti musím. — 



I dobré jitro Iřasořitko (Motacilla alba), uštěpačná slečinko ; tak časně 

 vzhůru? — Jaký to čiperný, roztomilý ptáček! Jak jednoduchý, ale předce čistý a 

 přístojný jest kroj její! Modrošedý jest kabátek, bílá šněrovačka, černý čepeček, černé 

 jsou pantoflíčky a černá bíle obroubená jest dlouhá suknice. Hledaná jednoduchost 

 tobolo kroje jest patrná a přísluší docela takové venkovské,- svítořivé panence, která 

 ostatně každého ráda vidí, skot, brav i člověka. Na temenu doškové slřechy stojí její 

 hnízdo, jednoduché, neumělé, ale čisté. Odtud zaznívají dolů rozmanité sloky jejího 

 zpěvu, takřka altový hlas v diskaniu pěnic a konopek. Najednou slítne dolů a běží mi 

 zrovna okolo nohou přes cestu za muchou, pořád kývajíc hlavou a otřásajíc ocáskem. 

 Ne dlouho na to spěchá v krátkých, rychlých obloucích přes vlající pole a spustí se do 

 nově zorané rýhy, poskakujíc za pluhem, klerý jí larvy a červíky vyhazuje. Proto sluje 

 také konipásek. Nebo zalítne na pastviny dolů, kde vedle rýpavých štětináčů pokojný 

 skot se pase, a zasedne směle a bez ostýchání na záda jejich, vybírajíc hmyz z chlu- 

 paté kůže. Nejpůvabněji ale objevuje se bliž vody. Podle břehu běží lak rychle, že 

 oko drobné krůčky její ani stopovali nemůže, a při tom skoumá mžikem každou sku- 

 linku, každé stéblo, v němž by se hmyz ukrývati mohl. Ted skočí na hladce opláknulý 

 kámen, koupá se a pije. A s jakou půvabnou slušností! Nejvyšnořenější panenka ne- 

 mohla by luzněji se podkasali, nejvycvičenější tanečnice nemohla by krásnější kroky 

 vyváděli, jako tato naše něžná pradlena. Najednou se jako zpruha do výšky vyhodí 

 a lapne potulující se mouchu ; a led by měl každý viděli to poskakováni a otřásání 

 ocáskem. Nemůže byli nic lak lehounkého, tak půvabného jako tyto pohyby. Z králka: 

 mimo laštovku není žádného ptáka půvabnějšího, čilejšího a přičinlivějšího nad konipáska. 



Mám také o tobě vypravovali, bodrý strnade rákos ni cEmberiza Sclioeni- 

 clus) s neúnavným hrdélkcni ? Neclif jakkoliv neladně cvrčí, přece oživuje h islé rá- 

 kosí, kde na tenkých pilířích své hnízdo uměle vystavěné má. Nebo mám k tobě se 

 obrátiti, vždy veselý červáčku tSylvia Curucca) , a poslouchati tvou cillivou pisců? 

 Nebo tebe pěnkavo (Fringilla coclebs), která zvučně svým jásavým hlasem celý háj 

 oživuješ ? Pro nynějšek musíte míli strpení, nebof hle, lani na vrbě jeví se větší pán, 

 nežli jslc vy ; nepolřcbuji ho teprva představovali, jest to š p a č í č e k pán (Slurnus 

 vulgaris). Na jabloni v zahradě vystavěl mu ndynář pohodlný domek, a již po tři léta 

 vyvoluje si zde své letní sídlo. Milý to, žertovný čtverák v lom tmavě zeleném, pur- 

 purově lesklém a bíle kropenalém kabátě. Na Islandě, na Himalájí, u copatých Číííanů, 

 u pyskalýcli Kafrů, všude jest doma, v půlnoci a v polední zvěstovatel jara a virtuos i 

 paňáco mezi svými. Časlo již v únoru a březnu v bouii a dešti se objeví, přišel s 

 prvním přivélivřjšíni usmáním slunce, houpá se vysoko na temeně topolu a plným hrdlem 



