163 



provolává jaro svým melodickým ho-i-ho I Tak zní asi první píseň s omládlých alp 

 zjara dolů do nížiny, nebo jásání lodníků se stožáru při spatření pevné země po dlouhé 

 plavbu. Z lilubokého srdce vine se veselý hvizd až k nejvyšší oktávě , pak zase pěje 

 tak něžně a libě, jako kanzonu pod okénkem milenky, a zdvihá křídla, nakloňuje hlavu, 

 kroutí očima jako dokonalý virtuos, až najednou hlas mu přeskočí a vrzavým cvrčením 

 žertovně koncertní kus se ukončí. Ostatně jest mateřská řeč jeho poněkud chraptivá a 

 hrčivá, a psí písmeno (r) zvučí nejčastěji z rozprávky jeho. 



Na hnízdo mnoho nedrží, díra a jakákoliv postel z peří, chlupů, stébel dostačuje 

 jemu i rodině. Tím více ale drží na jídlo, a sice na mnoho a dobrého jídla. Proto 

 jest pořade na honbě a pastvě. Navštěvuje pole a pastviny obyčejně s vránou a koni- 

 páskem, nebot jest povahy dobré, poctivé , přeje sobě i jiným co nejlepšího ; ještě ra- 

 ději zaletá ovšem do vinic a třešňových sadů, což chuti jeho na každý způsob všechnu 

 čest dělá, ale — měl by si to přcdce jednou pamatovati — často jej do nebezpečenství 

 života přivádí. 



Při tom se musí let jeho pozorovati. Na sta se jich shlukne v jediný oblak, 

 a uhánějí dále jako divoká vichřice. Všechno se tlačí ku prostředku, vždy koluje jeden 

 okolo druhého, a tak se valí hlučný liouf přes pole a louky, až konečně jako chech- 

 totem do rákosí zapadne. Tam skáče jeden přes druhého , kloní a kroutí se , jedni 

 hvízdají, druzí šeptají, zpívají, že to zní jakoby déšt na listy pleskal, a lak to trvá hlu- 

 boko do noci. 



Podivný, žertovný jest špaček, pravý šašek mezi ptactvem, učenlivý a chytrý 

 skoro jako pes. Se směšnou vážností kráčí po pokoji sem tam, a jakkoli se staví 

 hloupým, má přece všechno bystře na zřeteli. Hlas a obličej svého pána zná dobře, a 

 je-li plísněn, schoulí se zahanben do kouta. Oslatně ale jest smělý, hospodyni lítá na 

 kolovrat a kužel, malíři na paletu, písaři na kalamář, a prostírá-li se k jídlu, sedí za- 

 jisté první u mísy. Také něco ze zlodějské žily stračiny má v sobě. Co se leskne a 

 třpytí, lo rád ujme. Náprstek, špendlík, mosazný knoflík, prsten, perle, všechno snáší do 

 koutka, do tajné skrýše. K tomu jest také čistotný a nikdy nevyletá z hnízda, aby je 

 nebyl vycidil. Ale největší vlohy objevuje v oboru filologie. Z vlastního pudu obírá 

 se rozmaniijnii studiemi, mňouká jako kočka, kvače jako slepice, hvízdá jako kos, ba 

 i lidským řečem se přiučí, mluví česky, německy, francouzsky, latinsky — pravý to 

 Mithridat mezi ptáky. Dlouhé písně pamatuje si snadno, jeden zpívá : „Pepíku, Pepíku", 

 druhý : „Na bílé hoře," Iřetí odříkává otčenáš, čtvrtý kleje, ba špačkové Drusa a Brit- 

 tanika deklamovali vznešená místa z řeckých autorů. Nic mu není tedy obtížného. 

 Jediné to může se mu vytýkati, že zase snadno zapomíná, čemu se byl naučil, tak že i 

 zde platí slovo : Jak nabyto, tak pozbyto ! — 



O . s m y s 1 e c h vůbec. 



Sepsal Dr. Jau Purkjně. 



Pozorujeme-li vesmír ze svého pozemského stanoviště, objeví se nám dva hlavní 

 způsoby vezdejšího žití, jeden hmotný , druhý duševní , neovědomělý a vědomý. 

 Těchto obou ale nikde nestává v oborech od sebe oddělených, lak aby na jedné straně 

 pouze mrtvá hmota, na druhé pak ryzí duševnost oddělena byla, nýbrž pokud zkušenost 



11* 



