16(3 



sloužiti všem rozličnostem óslatnícli smyslů za podkladek. Zrakem obmezuje se obor 

 smyslného světa docela. Ve vyšším psychickém oboru slouží jakožto ústroj vědeckého 

 fysikalnílio, mechanického, dynamického, geometrického názoru. 



Často se již slavčl sluch nad zrak, poněvadž slouží co prostředek lidské řeči a 

 lakto abstraktní myšlení možným činí. Ale ne právem. Cena, kterou sluch nad zrak 

 obdržujc, jest pouze poměrní, jest to cena užitková, kterouž by řeč známková na zrak 

 a ohmat obmezená také obdržela, kdyby užívání těchto známek pohodlně se díti mohlo. 

 Skutečné ceny dodává ale sluchu hudba s tušením řeči citu v ni ukryté, jakoužto řečí 

 ovšem jenom geniovi mluviti dáno. Ostatně jakožto ústroje vědeckých pojmů nedá se 

 názorů sluchových ani upotřebili. Nebof tón a hlas, jakož i rozličné zvuky co předmět 

 fysiky, dají se teprva tenkráte vědecky a jasně pochopiti, když si je co chvění nebo 

 vlnění představujeme. Tím méně mohou ostatní, ještě více úsobné smysly vyšší du- 

 ševní činnosti 00 ústroj sloužiti. Mohou jenom látku podávali, kterouž pak volnější 

 názor zrakový k pravému místu přivádí a tím do volné představy přijímá. 



Pro tyto rozličné poměry k vyšší duševní činnosti rozdělily se smysly též ve 

 vyšší a nižší; chmat, čich a chuf, více na tělesné potřeby obmezené, počítaly se k 

 nižším, sluch a zrak k vyšším, dílem poněvadž poskytují nesmírnou látku vědě, dílem že 

 tuto látku dle myšlének a vyššího poznání pořádají. Však také chmatem (jako u slo- 

 pýcii) může se názor prostory znamenitě vyvinouti a čich zdá se souviseti s nejušlech- 

 tilejšími stránkami mysli. 



Bývá též často mluveno o praktickém užitku rozličných smyslů; jedni tvrdí, že 

 by dříve zrak nežli sluch postrádali molili, jiní zase naopak. Každý neclif dle chuti a 

 povahy rozhoduje, jesti ale nejlépe, býti celým člověkem. Čich pohřešujeme nej- 

 snadněji, také se málo vycvičuje, totéž platí o chuti. Příjemné pocity obecného citu 

 rád by mnohý oběloval, kdyby se mu za to pocity bolesti vzíti mohly. Však bolest jest 

 strážce těla. 



Obyčejně se slaví smysly naproti vyšším schopnostem duševním. Ony sbírají prý 

 jenom látku, kterouž tylo v představy a pojmy spracovávají. Jenom těmto vyšším schop- 

 nostem připisuje se pamět a obraznost, rozvaha a abstrakce, zevšeobecňování a při- 

 rovnávání, zkrátka všechny přijaté výkony rozumu. Jenom mimochodem mluví se o 

 smyslné paměti, o smyslné pozornosti. Též oblíbená sada : Ndiil est in intellectu, 

 quod non fuerit in sensu, vztahuje se jenom na abstraktní rozum, jemuž smysly látku 

 podávají. Sada tato mohla by se ale lak vj'ložili, ze již současně a zároveň se smyslem 

 také bezprostředně oučinkovali musí rozum, má-li do oboru abstraktního vůbec něco 

 pochopitelného, myšlenkového přijíti. 



Zajisté jest již se zábyvy smyslů, jmenovitě vyšších (sluchu a zraku), ba již se \ 

 chmatem, co nejúžeji spojena pamět, představivost, rozmýšlivost, úsudek atd., ale o ' 

 tom všem se při bezprostředném pojmulí názoru neví, nýbrž vkládá se to do předmětu 

 samého. Rozbíráme-Ii ale živý smyslný názor podrobněji, shledáme snadno, že ony 

 schopnosti, jenom v abstrakcí známé, již hned bezprostředně se smysly oučinkovali musí. 

 Obraťme se nejdříve k paměti a skoumcjme, pokud při vytvořování smyslného 

 názoru pomáhá. Poznáváme-li těleso nějaké v prostoře, potřebujeme k tomu jistého 

 času, delšího nebo kratšího, dle velikosti předmětu. 



Každé dotknutí, které v nás vzbuzuje místní pocit, pokračuje k druhému , při 

 čemž vždy předešlý pocit skutečně přestane , ačkoliv v mysli trvá. Pocity takto pře- 



