167 



slívající, ale v smyslné představe se stále obnovující, seslředí se konečně v jednotě 

 názoru, který spolu jest představou, a rozeznají se při vzájemnosli předmětu a oučin- 

 kování smyslu co zvláštní názor. Představou stane se názor jen tím, že bezprostředná 

 vzájemnost mezi smyslem a předmětem se zruší u do volného oboru úsobnosti přijde. 

 Dejme lomu, že by jednoduché pocity chmalu bez paměti se staly, nebude možno, ča- 

 sový nebo prostorový názor obdržeti , an vždy jenom poslední v mysli se nalézati 

 bude. A lof může jen při úplné blbosti býti. Taktéž jest pamět a obrazivost se slu- 

 chem a zrakem spojena. Bez nich by nebylo možno pochopiti trvání a proměny zvuku, 

 tóny, akkordy a rhylhmus hudby, ani sled hlásek ve spojení jejich v slova, sady a 

 mluvu. Též oko vodilo by se darmo podél obrysíi těles, obraz by se vytvořiti nemohl. 

 Ale také jiné stránky podotknutých duševních schopností musí se již ve smy- 

 slném názoru jakožto v pflvodním jejich zřídle hledali. Vide oucinkuje podstatně při 

 názoru smyslném; ovšem nikoliv pouhá lihovňlc, nýhrž nejpůvodnější, bezprostřední 

 činnost vůle, takřka pud smyslný , který ve člověku ale vyšší svobodu neobmezuje. 

 Vůle lato ustanovuje .směr, rychlost a sílu názoru; povaha, letora a celá duševní 

 schopnost jest činná touto vůlí a dodává názoríiin ousobného rázu. Pozornost, ja- 

 kožto stránka vědomí, panuje též již pňvoilně ve smyslném názoru', dodává názoru 

 světla , zalomíiuje jej nebo zanechává temná místa. I povaha mysli , vášeň , při- 

 měšujc se k názoru smyslnému, ilodávajíc mu zvláštní barvitosti, která i později při 

 pouhém Hzpomění se obnovuje. Konečně oučinknjí hned všechny mocnosti duše, zá- 

 kladní formy poznání, při smyslném názoru, Nalézáme v něm rozličnost spojenou v 

 jednotu, ustanovujeme zjevné a chybující vlastnosli, poměry skutečné a možné, pod- 

 statné a náhodné znaky, výminky založené v čase a prostoře, zkrátka, všechny způsoby 

 dle své možnosti, skutečnosti a ncvyhnulelnosli. To vše podává se najednou ve smy- 

 slném názoru, byt i piemýšlivost se svými pozvolnými, jednostrannými úsudky teprva 

 poznenáhla rozbor tohoto nejpůvodnějšího souboru dokonala. Tak ledy jest již všechno 

 ve smyslu pohromadě, co teprva později při opětovaném myšlení ovédoměným rozumem 

 se stáli má, 



V předmětu smyslného názoru jsou již všechny způsoby duševní činnosti co nej- 

 úžeji spojeny. Vtom ohledu nesmi nás mýliti pochopení menších předmětů, jež je- 

 diným pohledem snadno přchlidncine, a klcré jako z jednoho kusu najednou v názoru 

 našem se objeví, ačkoliv si jednotlivých dob utvoření tohoto názoru povědomí nejsme, 

 Máme-li větší předměty před sebou , jejichžto pochopení delší čas a nejrozmanitější 

 přenášení našich smyslů požaduje, upomínky, úsudky, domněnky ald. vzbuzuje, až se 

 předmět v celé své jednotě objeví, jest tento názor tentýž, jako onen malý, který v 

 okamžení se utvořil. Příklady nám poskytuje pochopení větších budov, krajin, země- 

 pisné, geologické, historické badání, popisy bitev, soustavné pořádání přírodnin. Také 

 nás nesmí mýliti to, kdjž mnoho jednotlivců v nejrozličnějších pásmech, celá pokolení 

 v běhu století k vytvoření a ustálení jednoho názoru se spojují. Všude vládne týž duch; 

 každý jednotlivý smysl musí se podříditi smyslu povšechnému, každý jednotlivec stává 

 se zvláštním ústrojem smyslným a celý badající sbor stává se jednotlivcem. — 



Obrátíme se nyní nazpět ku počátku, kdežto jsme zevnitřní smysl jakožto ponoření 

 ducha do hmotných předmětů představili, an duševní bytost do nich se měníc co názor 

 v sobe je poznává, a jim jak sobě stejné jsoucnosti přikládajíc, jakožto věci naproti 

 sobě je slaví. Touto vzájemností přichází též dych ku poznání svých činných a trpných 



