176 



není jenom vedlejší nepodstatná část těla jelio, nýbrž náleží bezprostřednÉ k třlii, ukrý- 

 vaje nejdůležitější ústroje vnitřní. Rozšlápneme-li ho, vylezou z něho střeva ven jako 

 červy, a objeví se ještě několik jiných vnitřností, o nichž se obšírněji promluví. — 

 To vše, jakož i podivná podoba hlemejždé, která nesouhlasí se žádným jiným obyčej- 

 ným zvířetem, poukazuje na to, že zaujímá v soustavě živočišné zvláštního místa. Když 

 jíme hovězí maso, když obíráme ptáka, naskytují se nám vždy kosti. U ryb jsou kosti 

 a kůstky skoro nebezpečné. Hlemcjžd zase, třeba jsme ho anatomicky neskoumali, 

 hned na první pohled nám ukazuje, že kostí nemá, ncbot ty by jeho pohybování na 

 všecky strany, jeho skracování a roztahování těla nemožným učinily. Hlemejžd nená- 

 leží tedy do třídy páteřníkův neb zvířat obratli a kostrou vnitřní opatřených , ku kte- 

 rým patří ssavci, ptáci, plazy a ryby. Napadne nám snad, že raci, brouci, včely, 

 mouchy atd. rovněž jako hlemejžd opatřeni bývají tvrdou skořepinou. Ale raci a hmyz 

 jsou na celém těle pokryty brněním , které slouží ku podpoře svalů, místo na povrchu 

 u vnitř upevněných. Každá nožka, každé tykadlo, sám dřík jest rozdělen v články a 

 kroužky. Hlemejžd zase kromě jedné nepohyblivé skořápky jest docela měkký, aniž nám 

 ukazuje určité články, nebot se na něm může všecko podle libosti stahovali, zkraco- 

 vati a vystrkovati. Nemůžeme ho tedy počítati k členovcům, kamž náležji hmyz a raci. 

 Tedy by snad pro své ohyblivé nečlánkovité tělo náleželi mohl k Iřídě červů, k pi- 

 javkám a žížalám ? Čtenář si při tom zpomíná na šneky bez domkův, na plže, k čer- 

 vům velmi podobné. Ti však od červů valně se liší tím, že tito mají tělo kroužko- 

 vité, válcovité, bez zvláštních hýbadel a jiných výběžků: hlemejžd ale alespoň růžky 

 nosí a střeva v skořepině ležící oddělené má od nohy, která ku pohybování slouží. 

 Postavíme tedy třídu měkkejšů (pro měkkost těla tak nazvaných), ku kterým patří hlemejžd 

 i mušle, mezi členovce a červy. Jak se liší mušle od hlemejždě, ví každý. Tito mají 

 jednu skořepinu točenou, ony dvě neločené. (O anatomických rozdílech nemluvíme, 

 aniž na výminky u hlemcjždů ohled bereme.) Prolo také onen rozdíl na zřeteli ma- 

 jíce, nazývali někteří přírodozpytcové hlemejždě jednoškořepinné (univalva) a mušle 

 dvouškořepinné (bivalva), a uvedli je co řády v třídě měkkejšů (moUusca). — 



Přikročíme led k popisu našeho obecného hlemejždě (Helix Pomatia Lin ). Mohli 

 bychom celé zvíře považovali jako z dvou dílů složené, z těla zavinutého a nepohyblivě 

 v domku spočívajícího (Tab. 8. Fig. 1. A. B. 1.) a z těla pohyblivého na světlo se vyplazu- 

 jícího. Část první jest pravý dřík, nebof chová v sobě střeva, jako dřík člověčí. Protože 

 ale u člověka a u jiných zvířat mimo dřík rozeznáváme hlavu a končetiny, musíme u 

 hlemejždě tyto oudy hledati na té části jeho těla, která ze skořápky na světlo vychází. 

 Hlavou přede vším nazýváme přední část těla, protože oči, ústa, a jak později uvidíme, 

 i mozek v sobě chová, ačkoliv od krku tak přísně se neodděluje, jak to bývá u hlav 

 páteřníků a členovců , lebkou a hlavním štítem opatřených. Předně ale držíce se sta- 

 rých názvů popíšeme plášf. Pod pláštěm se vyrozumívá kůže pokrývající celý kus těla, 

 který pod skořepinou leží a nahoře zatočený jest. Jméno své má odtud, že u ně- 

 kterých nahých hlemcjždů, plžů, onu část těla, kde játra, srdce i střeva se nachá- 

 zejí, pevná kůže jako plášf zahaluje. Rozloniime-li opatrně skořepinu, objeví se plášf pod 

 ní, docela jako domek sám zatočený a k vnitřní straně pevně přilehající. Rozvinutý 

 plášf podobá se noční čepici , na pravé straně jest okrouhlý a hnědozelený, proto že 

 játra podle eelé délky na té straně těla spočívají a průzračným pláštěm prosvitají. Na 

 levé straně jest tělo hranaté a barvy bílé. Svaly totiž běží jako stužka od jednoho bodu, 



