177 



kde ke skořepině pni-osllé jsou, nalioru, ku konci a dolá ku kraji pláště a slouží k lomu, 

 aby se zvířecí tělo oužeji k domku přitlačilo. Blízko u kraje pláště nachází se plícní 

 vak (Fig. 1. B.), asi třetí díl celého dříka zaujímající, poki^tý množstvím žil jako stromek 

 rozvítvených; v něm leží srdce i ledvi (Fig. 7.n, q). Díra CFig- i. p) jest plícní otvor, 

 kterýmž zvíře dýchá, totiž vzduch atd. do měchu pouští a vypouští. Vedle ní se na- 

 chází řiť (Fig. 1. a), kde se oustí střevo. Od huby totiž travní kanál do těla pod 

 pláštěm nahoru vstupuje, a obrátíc se zpátky onou derou končí. Ve Fig. 7. jest viděti 

 střeva v plášti pod domkem ležící. Také plícní měch jest otevřen , v němž pozorovati 

 lze srdce («), žíly (»«»»), ledviny (g) a taktéž pastelín čili vycházející střevo Qk). Vedle 

 díry plícní a řiti leží v kraji neb límci pláště dva výrůstky CFig. 1. oo). Když zvíře se 

 stahuje do skořepiny , při čemž krk (Fig. i. u) nahoru ohýbá a hlavou napřed do 

 pláště se vtírá, až jen zpodní strana nohy ještě vidná, ony výrůstky přilehají ke stranám 

 zataženého těla a plícní díru zavírajíce zabraňují vzduchu vystoupiti z měchu. Noha 

 sama i ocas jsou pouhé maso, jen nahoře v krku (Fig- i. u) leží jícen od huby do vnitř 

 těla stupujíci, a část plodního ústroje, který nejvíce nahoru v játrech CFíí/. /. /l^ položen, 

 končí se derou (Fig. 1. (.), kudyž na jaro plodidla se vystrkují. Tak nazvaný ocas (Fig. l.v) 

 nejlépe můžeme uvažovati co patu nohy, pravý ocas ale, podle analogie u jiných zřířat, 

 byl by konec těla pláštěm pokrytého CFig.í.l). V kůži nohy vidíme mnoho modrých 

 žilek, které ji jako síf prostupují. Podobně záhybům v dlani člověčí ulehčují tyto žilky 

 pohybování na všecky strany, nebof kůže sama jest tak tuhá a drsnatá, že by málo 

 ruchu dopouštěla, kdyby oněmi vráskami nebyla rozdělena v mnoho jednotlivých částí. 

 Dole již blízko stopy (Fig. 1. yy) viděti jest dlouhou žílu kolem celé nohy běžící. Tato 

 zvláště podporuje pohybování nohy, neboť ki'aj nohy brzo do vnitř se ohýbá, brzo zase 

 k věcem, po kterých hlemejžJ leze, pevně se přitlačuje. Zpodní strana nohy čili stopa 

 jest docela hladká a hojnými slinnými žlázami opatřená, lak že lehce k hladkým věcem 

 přilípne, dráhu lesklou za sebou zanechávajíc. 



Přejděme ted ke skořepině jakožto tvaru k zevnitřní podobě náležejícímu, ne- 

 chajíce prozatím jiných strojů a oučinkování jejich, kterých jsme předběžně byli dotkli. 

 Pozorný čtenář Živy ví, že rak vlastně má měkkou kůži vápnitou maltu vypocující, která 

 na vzduchu tvrdne a tak celé tělo obrní. U hlemejždě jen plášť má tu vlastnost, 

 že vypocením podobné malty vytvořuje se domek, přilehající k závitkům zadního těla 

 pláštěm pokrytého. Toto vypocování stává se žlázami, obzvláště hustě v límci pláště 

 položenými. Pozorujeme-li tvoření se skořepiny u mladého zvířete, pak se nám forma 

 její později ouplně vysvětluje. U mladého ráčka všechny ondy , ačkoUv ještě ne- 

 vyvinuté, přece již jsou naznačeny a hebkou kozí pokryty, která onu skořepinu tvořící 

 látku vypocuje. Skořepina co mrtvá, kamenná látka neroste zároveň s tělem. Zvět- 

 šují-li se tedy oudy, brzo ráček obmezena se musí cítiti ve svém brnění. Odvrhujet 

 skořepinu — rak se svléká. Vnitřní části jsou tím na svobodě i rostou silněji, až 

 měkká je obalující kůže zase skořepinu vypoli, které později při dalším pudu ke vzrostu 

 rak znova se sprostí atd. U lilemejždě ono svlékání skořepiny místa nemá, u něho, 

 proto že starou skořepinu odvrhnouti nemůže, musí se tělo říditi podlé domku. U hle- 

 mejždě tělo vždy ze skořepiny vyrůstá, a nově narostlá část nad sebou nový kus sko- 

 řepiny si tvoří, k staré jej připojujíc. Tedy naopak jako u raka. 



Mladý hlemejždik vejce opouštějící již docela se podobá k starému. Mát on 

 hlavu, růžky, nohu, jen dřík se liší ode dřiku vyrostlého hlemejždě tím, že není stočen 



12 



