179 



vodu se promění. Kdyby n. p. dotčený krychlový slřevíc vzduchu, který při 10" R. 

 bez mála 8 granů páry obsahuje, nějak z věnčí p&sobícím tlakem až na prostorní obsah 

 půl střevíce stistěn byl, nalezli bychom vnitřní stěny nádoby mokré', na znamení, že 

 částka par ve vodu se proměnila. Ostatek par vážil by pak jenom něco ke 4 granům. 

 To samé, co se tuto děje venkovským tlakem, stává se též ochlazením vzduchu. 



Naplííme nádobu jednoho krychlového střevíce vzduchem povětrným, majícím 

 teploty 20" R. a úplně parami nasyceným, tak že tyto bez mála 16 granů váží, a na- 

 lezneme zpočátku stěny docela suché. Ochladí-li se však nádoba ta a obsažený v ní 

 vzduch až na 10" R., shledáme stěny malými krápějemi vody pokryté , které budou 

 dohromady hnedle 8 granů vážiti, an ostatních 8 granů podrží svou podobu páry. 



Obrátíme-li tato pravidla na vzdušné spousty povětří, budou z toho následovati 

 všecky ty úkazy, jež obsahují utvoření se oblaků a sraženin všeho druhu. 



Pukud vzduch není parami nasycen, přijímá jich ode všad, kde se nalézají vlhká 

 a tekutá tělesa; tyto páry pak rozličně proháněny jsou od větrů, a když přijdou do 

 oborů studenějších, zhustnou a buď stanou se viditelnými co mlha neb oblaky, anebo 

 spadnou co rosa, déšť anebo sníh. 



Smíšení se dvou parami naplněných vzduchových spoust nestejné teploty jest 

 příčinou téměř všech sraženin , které tedy rovněž v nestejném rozdělení teploty svůj 

 původ mají a z té samé zásady vyvésti se dají, jako proudové vzdušní. 



Pokusíme se tuto, jako jsme v předešlém článku o proudech vzdušných uči- 

 nili, o to, abychom z této základní zásady vyvedly jednotlivé sraženiny, při čemž obme- 

 zíme se pouze na nejzajímavější i vytkneme hlavně ty, které i do velikého stroje po- 

 větrnosti zasahujíce ostatní její kola bud popuzují anebo zastavují. 



Počneme s rosou, která hlavně v noci se tvoříc na rostlinách i jiných t&lesech v 

 způsobe krůpějí se jeví, při nižší pak teplotě jakožto jíní v pevnou podobu se sráží. 

 Poněvadž tato sraženina nejvíce jeví se v dobách lakových, kde žádných oblaků na 

 nebi se nespatřuje, zavdala příčinu ke mnohým domněnkám. 



Alchymisté bedlivě sbírali rosu, pokládajíce ji za výlev hvězd, v němž doufali 

 nalezli zlato. Jiní měli ji za drobný déš( z nejvyšších vrstev povětří, ještě jiní domní- 

 vali se, že vystupuje ze země. 



Teprv Wellsova v Londýně konaná vyšetřování té věci objevila jednotlivé okol- 

 nosti tvoření se rosy, které všecky ukazují na to, že má svůj původ v rychlém ubývání 

 tepla poblízku půdy. Když totiž za dne půda se zahřeje, vystupují z ní do výšky páry, 

 které večer , když vzhůru čelící vzdušný proud ochabuje , zase dolů se vrací nena- 

 sytivše vzduch. 



Když pak po západu slunce půda při jasném a tichém povětří teplo své ze sebo 

 vypouští, jest obyčejně o několik stupňů chladnější nežli vzduch ve výšce několika stře- 

 víců, a vodní páry v nejdolejší vrstvě vzduchu obsažené srážejí se v podobě kapek na 

 věci na zemi se nalézající. Čím rychleji se děje sálání tepla ze země, tím hojněji padá 

 rosa při stejné vlhkosti vzduchu, a vše, co takovému sálání překáží, jako n. p. záclona 

 nad zem postavená anebo i stranou stojící, potažená obloha atd., zastaví tvoření rosy. 

 Padne-li sáláním teplota půdy až na ledník, tedy pára zluhnouc vezme na se 

 podobu krásných krystalů, jež nazýváme jíním. Okolnosti, při jakých rosa se tvoří, jsou 

 často docela opačné oněm, při jakých povstává mlha. An totiž při rose půda chladnější 

 jest nežli vzduch nad ní se nacházející, povstává naopak mlha často tím, že vlhká půda 



12* 



