180 



jest teplejší nežli vzduch, tak že vystupující páry se v něm srážejí, čímž vzduch se zakalí. 

 Děje-li se takové srážení par u větší výšce nad zemí, povstává z toho oblak. 



Ne vždycky však, když je půda teplejší nežli vzduch , ukazuje se mlha. Je-li 

 totiž vzduch tuze suchý, netvoří se i při vší rozdílnosti teploty žádná mlha a páry zů- 

 stávají ve své pružnosti. Kde se ale spojuje vlhká teplá půda s chladnějším vlhkým vzdu- 

 chem, tam bývají mlhy velmi časté. Jest však také možná, že větrové odnesou páry 

 s teplejšími spoustami vzduchu do teplejších krajin, kdežto se pak v mlhu promění, 

 anebo že teplota jedné krajiny náhle klesne a tak možným učiní tvoření mlhy. Obojí 

 tyto případy v našich krajinách obzvláště v zimě často se pozorují. Buď přinášejí k 

 nám jihozápadní větrové velmi mnoho par, anebo pozdvihují se chladní větrové severo- 

 východní, kteří rychle utvoří mlhu. 



Tím samým způsobem, jak v nižších vrstvách vzduchu tvoří se mlha, povstávají 

 na ■NTSlvách vyšších jiné, více méně neprozračné sraženiny, jež nazýváme oblaky a které 

 se velice vyznačují rozmanitostí a proměnami svých podob, tak že téměř nemožné 

 jest, pouhým popisem podati pravý obraz jejich forem. Při oblacích hledí se hlavně na 

 jejich barvu a výšku, na jejich velikost a hojnost vody, na rychlost jejich pohybu a 

 konečně na jejich podobu. 



Často ukazují oblaky přerozmanité barvy, což záleží dílem na rozličné jejich 

 hustotě, dílem na rozličném směru, v jakém na ně padá světlo sluneční anebo měsíční. 

 Je-li oblak jenom jediná tenká vrstva, jeví se nám obyčejně bělavá, více neb méně se 

 podobajíc lehké mlze. Je-li v ní par větší hojnost, nabývá barvy šedivé , a při ještě 

 větším množství par přechází do černošedá, jakož pozoruje se při vystupování mračen 

 bouřku přinášejících. Když slojí slunce nízko, ukazují oblaky často rozličné barvy, 

 což pochází od zlomených paprsků světla, které se při takovém postavení slunce od 

 nich odrážejí. Nejčastěji jeví se oblaky červené nebo pomerančové, tak zvané červánky; 

 zelené nebo modré oblaky náležejí k největším vzácnostem. 



Oblaky nalézají se ve všech výškách, od hladiny mořské , na níž v polárních 

 krajinách v každém počasí ročním se objevují, až i daleko nad vrcholí nejvyšších hor. 

 V našich krajinách spouštějí se oblaky za sychravých deštových dnů až na 1500 střevíců 

 nad zem. Nad sněhovou čárou nemohou se více oblaky skládati z tekuté vody, 

 nýbrž z outlých krystalových částek , poněvadž teplota oněch výšin slojí hluboko 

 pod ledníkem. 



Jako výška oblaků, jest i rozlehlost jejich a závisící od ní hojnost vody velmi 

 rozdílná, a často velmi znamenitá a obyčejně větší nežli by se nám zdála. 



Vůbec pohybují se oblaky s toutéž rychlostí, jakou má vítr je ženoucí, i mohou 

 při prudkém větru za hodinu třeba 10 zeměpisných mil uraziti. Důkazem toho jest 

 rychlost, s jakou často bouřlivá mračna celé země přeletují. Při tomto pohybování oblaků 

 musí se však zřetel vzíti na to, že oblaky v době svého se tvoření, a též i v lom čase, 

 když sraženinu spouštějí, často patrně na větry samé působí, ba i změnili je mohou, 

 jakož jmenovitě při bouřkách lze pozorovali. 



Než při vší proměnlivosti oblaků znamenají se přece jisté vracející se formy, 

 jež Howard vyznačil zvláštními názvy, kterých meteorologové podnes užívají. Když při 

 jasném povětří vanou ve vyšších oborech větrové jihozápadní, tvoří se na nebi všelijak 

 zkadevená bílá vlákna, ježto nazývají se řasy CFederwolken). Při delším trvání jižního 



