182 



z nich jako vrabce se stromu sestřelili, načež druzí, ranami zděšení, o několilt stroma 

 dále popolílli. Za malou chvíli jsme jich zabili devět, načež uznávaje, že bych jich ne- 

 mohl více praeparovat, přestav stříleli domů jsem se odebral. 



Dne 31. vyjel jsem na loďce do močálů, a poštěstilo se mi zabiti malou stříbřitou 

 volavku (Ardea garzctta). Když jsme se asi hodinu od Perlasu vzdálili, dostali jsme 

 se k vrbovému lesíku, a tu stáli též zříceniny domku, v němž před rokem 1848 bydlel 

 polesný, u něhož p. Baldamus tak blažených dní strávil; nyní jest tu pouze posádka 

 pěti mužů k obhájení lesa, a ti mají boudu napolo v zemi utvořenou. 



Smutně zajisté působilo to na mne, když jsem povážil, o jak mnoho tužší jsou okol- 

 nosti, ve kterých já zde badání svá opuštěně konám, nad ony výhody, jimiž byl p. Bal- 

 damus podporován; neb musím podotknouti, že opustiv Alibunar překročil jsem hranice 

 Ilirsko-banátského pluku, ve kterém jsem se byl jako doma pohyboval, a že nyní zcela 

 v cizině jsem se nalézal, nemaje žádných platných poručných hslů, než jediné povolení, 

 stříleti v Německo-banátském pluku, jež jsem byl od pana plukovníka Manajlovióe z 

 Pančeva obdržel. Opustiv zbořeniště zašel jsem dále do lesa, jehož největší část ve 

 vodě stojí, až k onomu místu, kde ode dávna veliký počet volavek šedých (Ardea cinerea) 

 hnízdí. Majíf vehká svá hnízda na vysokých stromech hustě vedle sebe, a jsou při 

 nich velmi krotké, což právě činí protivu k vehké opatrnosti a plachosti, s jakouž mimo místo 

 hnízdní umějí se vyhnouti střelci. Probrodiv se vodou až pod samá hnízda zastřelil 

 jsem jich s jednoho stanoviska po sobě pět , a nepotřeboval jsem k tomu pranic 

 více času, než co jsem opět nabil. V podobných společnostech, jako já .šedou vo- 

 lavku hnízdící nalezl, našel p. Baldamus r. 1847 i mnoho jiných druhů ptactva, k. p. 

 malou stříbřitou volavku (Ardea garzetta), kormorána malého (Carbo pygmaeus), ibisa 

 evropského (Ibis falcinellus) a jiné. Na své doptávání jsem se ale dověděl, že všecko 

 toto plaché ptactvo následkem nesčíslných ran z dél se úplně z krajiny té bylo vystě- 

 hovalo, a teprv poznenáhla se opět na stará stanoviska vrací. 



Následující dni učinil jsem dva výlety na jezero, které u prostřed močálů se 

 nalézá ; tu jsem pobil množství roháčů (Podiceps cristatus), všelijaké kachny, pět čer- 

 vených volavek (Ardea purpurea), dvě žluté (Ardea comata) a malého kormorána (Carbo 

 pygmaeus), po kterém jsem byl velmi toužil. Třetího dne jsem se po namáhavém veslo- 

 vání doslal k poledni až na protější břeh jezera, a lu chtěje sobě odpočinouti, spatřil 

 jsem velikou stříbřitou volavku ve výšce letěti a nedaleko mne k vodě se postaviti. 



Dychtivostí p« tomto vzácném ptáku tlouklo mně srdce i kradl jsem se podle 

 vrbových stromů k onomu místu. 



Volavka však bystrým okem mne zpozorovavši, zdvihla se i chtěla se opět vrátiti 

 v tu krajinu, odkud byla přiletěla, příznivou však pro mne náhodou letěla mi právě 

 přes hlavu, i poštěstilo se mně po druhé ráně ji tak trefiti*), že okamžitě hlavu sklo- 

 nivši mrtva do čisté vody jezerní spadla. Dosáhnuv tím jednoho z nejvroucnějších 

 svých přání, vrátil jsem se domů. Veliká slříhřilá volavka jest z volavek evvropských 

 největší, nejkrásnější a nejvzácnější; po celém těle je bílá jak padlý sníh, nohy a 

 zobák její jsou hnědé, oko žluté, kůže u zobáku a kolem očí ale smaragdově zelená. 



•) Myslím že nelade od mista, když se zde vděčně zmiDÍm o pana Fraatiškovi Bubšovl, pu- 

 škářl v Praze, .od kteréhož pocházela výtečná dvojka, která mně již dříve po pět let na 

 honech rovněž tak dobře sloužila, jak při neastálé střelbě na tomto výletu. 



