184 



dvacet velikých bílých plátů ve vod6 se šplouchali, a pi-iblíživ se poznal jsem, 

 že jsou lo pelikáni čili nesytové (Pelicanus crispus), i spořádav svůj štuc položil jsem 

 se na břicho do loďky, můj veslař se též co možná skrčil, a lak jsme se blížili, až 

 jsem uznal za možné, jednoho kulkou dosáhnouti. Po ráně se zdvihli s velikým lomozem 

 i lelěli pryč, jeden však zůslávaje pozadu spustil se poznenáhla opět na vodu. 



Pln radosti počal jsem veslovali k onomu místu, on ale vida se nás blížili, zdvihl 

 se a poodletěl s patrným namáháním o kus dále, a tak nám to dělal tak dlouho, až ko- 

 nečně sebrav síly odrazil notný kus cesty v takovém směru, že každé pronásledováni 

 bylo by marným bývalo. 



Dne 14. vyjel jsem na voze v jinou stranu než první dni; i projíždějíce kalu- 

 žemi a rákosím octli jsme se na místě, kde semotam dva tři kusy padlého dobytka 

 ležely. Dobytek ten byl zahynul v dubnu při nastalém sychravém povětří v takém 

 množství, že jen pouze u Brestovcc stodvacet kusů dílem na paloucích, dílem v baži- 

 nách samých ležet zůslalo, což bylo hladovým supům, se srbských hor ve velkých 

 hejnech se dostavivším, velmi vítané. 



V ten čas, když já do oné krajiny přišel, byli s obráním masa již skoro hotovi, 

 a museli se mezi sebou o zbytky rváti, což nám poskytlo možnost až na 80 kroků se 

 při voze přiblížiti. Po dvou ranách zdvihli se a já již počal myslili, že jsme je na darmo 

 plašili, an lu jeden s nolné výšky mrtev na zem spadl a naší kořistí se stal. Tu teprv 

 poohlídl jsem se do výšky i viděl jsem nesmírný počet supů, kteřížto po ranách se 

 zdvihše pořád výše a výše se vznášeli, až ztrativše se oku více se nevrátili. V nej- 

 větším spěchu je počítaje doslal jsem se až k devadesáti. Byli to ale nejvíce supové 

 šedohlaví (Vultur fulvus), jichžto barva jest hlavně světle červenohnědá, bylo však 

 mezi nimi také asi dvacet supů hnědých (Yullur cinereus), kteří svou tmavohnědou 

 barvou vynikali. Ten, jejžlo jsem zabil, patřil k prvnějším, a seděl pravě vedle supa 

 hnědého, na kterého jsem vlastně mířil a který by mně byl také mnohem milejší býval, 

 an ve sbírce musejní schází. 



Dne 15. musel jsem nastřílenou zásobu praeparoval. 



Dne 16. strávil jsem celý den velmi namáhavou honbou chtě dostat hnědého 

 supa, a však marně, neb náhoda tomu chtěla, že jsem opět nechtěje zastřelil supa šedo- 

 hlavého, a když jsem konečně při kradení se k jedné tlupě supů až po pás do vody 

 spadl, vrátil jsem se opět do Brestovce, a tím se moje výlety skončily. 



Slibiv tamčjším střelcům valnou odměnu, kdyby nějakého černého supa zabili a 

 do Bíle Církve za mnou poslali, odebral jsem se dne 17. z Brestovce. 



Poobědvav v Deliblatu jel jsem do Bílé Církve, pak popojedše asi půl hodiny 

 blížili jsme se opět k pískové pustě; tu mi přeletěl přes cestu nepovědomý pták a do- 

 mněnka má padala na vlhu (Merops apiaster). Vozka můj však jej .znal a ukázal mi na 

 jednu hliněnou sráz nedaleko cesty, kde jich množství kolem děr v hlíně udělaných 

 poletovalo. I nemeškal jsem si tam pospíšili, než zabiv jich pět musel jsem se zase k 

 svému vozu vrátili, bych se ještě za dne do Bílé Církve dostal. 



Mezi tím časem, co jsem byl Bílou Církev opustil, zaslali mně známí páni důstoj- 

 nici veliký počet ptactva, kteréž mi praeparoval jeden kupec, jemuž jsem lo byl již 

 dříve okázal. Nejvzácnější mezi nimi byli : orel krátkoprstý (Aquila brachydactyla) a 

 roháč malý (Podiceps auritus). 



Od 18—24 musel Jsem strávit v Bílé Církvi a používal jsem času k hledání 



