186 



dého bohoslovce; vedle loho však řílal s velikým Kalibením také spisy Winkelmannovy. 

 Proto však nikoliv nezanedbával hrabě Kašpar bohoslovecká svá studia, tak že šťastně 

 obstáv ve veřejné disputací v červnu 1782 řádný bčh jejich dokončit. Na to — an 

 22Ictéinu jinochu nedostatek předepsaného sláří bránil skutečně vstoupili do Řezenské 

 kapitoly — strávil nřkolik měsíců v čarokrásné Neapoli. Tam, jako dříve v Římě, s 

 mladickou horlivostí použil hojně se mu naskytující příležitosti ke studování starého 

 umění, k čemuž tam tolikerá výtečná díla proslulých umělců co pomůcky nalézal, i 

 brousil a zešlechfoval tak svou krasochuf*). 



Z Itálie vrátil se hrabě Kašpar zase do Prahy do otcovského svého domu , od- 

 kudž pak na čas odebral se do Radnic na panství rodičů svých, kdežto pod prakti- 

 ckým návodem bratří Jirásků hlavně lesnictvím se zabýval. Mezi tím činil výlety do 

 Uher, Rakous atd., až dosáhnuv r. 1785 předepsaného stáří uveden jest co skutečný 

 kanovník do Řezenské biskupské kapitoly. V neillouhém čase jmenoval ho tehdejší 

 biskup hrabě Torring dvorním a komorním radou, později předsedou zemského direk- 

 toria, při čemž udělil mu probošiství u sv. Víla ve Freisinku, roku pak 1791 povýšil 

 ho za tajného radu obou zmíněných biskupství, Frcisinského i Řezenského. 



Za příčinou svých rozličných ouředních prací byl hrabě Šternberg- vázán na stálý 

 byt v Řezně, kdežto okolo r. 1795 blíže spřátelil se s vědecky neméně vysoce vzděla- 

 ným rytířem Brayem, který se toho času za příčinou státnického řízení též v Řezně 

 zdržoval. Ten znova vzbudil v něm od dětinství chované , v posledních však letech 

 okolnostmi téměř udušené zalíbení v přírodiiictví , které nyní výhradně obrátilo 

 se k botanice. K tomu konci dal se hrabě Šlcrnberg- od tamějších dvou zasloužilých 

 znatelů rostlin, prof. Duvalla a Hoppe, důkladně v této vědě vyučovati. Při všestranném 

 jeho vzdělání a zvláštní horlivosti přijala ho právě tehdáž v život vstoupivší botanická 

 společnost v Řezně r. 1797 vším právem za spoluouda. I stal se hrabě Šternberg 

 jedním z nejoučinlivějšich a nejzasloužilejších jejich členů, podporoval ji všemožně, 

 rozmnožoval její knihovnu a botanickou zahradu a sám držel rozličné pozoru hodné vě- 

 decké přednášky. 



Na jedné vědecké cestě do Vídně seznámil se r. 1S02 také osobně se slavným 

 prof. Jaquinem starším a s drcm. Hostem, s nimiž pak až do jejich smrti nepře- 

 stal vésti botanickou korrespondencí. 



Když polom hrabě Šternberg r. 1804—1805 za příčinou tehdejšího politického 

 vyjednáváni jakožto tajný rada s kurfiršlem svým, arcibiskupem svobodným pánem 

 z Dalberga, po několik měsíců v Paříži se zdržovati musel, ani v těchto jinak jej ba- 

 vících okolnostech na vědu nezapomínaje, neopominul použili té příznivé příležitosti k 

 seznámení se vedle Alex. z Humboldtu a hraběte R u m f o r ta i s tehdejšími koryfei 

 mezi přírodozpylci francouzskými, jako byli Laplace, Berthollet, Cuvier, De- 

 candolle, Lacepede, Desfontaine, Petit-Thouars, Ventenat aj., a ještě 

 výše se v botanice vzdělával. Po svém návratu z Paříže do Řezná vzdálil se hrabě 



') Jak příjemný byl liraběti Kašparovi Šterubergovi ouen pobyt v Itálii, patruo jest z jedaolia 

 místa jelio spisů (viz Beise durch Tyrol), kdežto po dvaceti letech píše takto : „Již dávno 

 ozývalo se v dašl mé přán/, spatřili opět nivy Itálie, kdežto jsem trávil šfastné doi bezsta- 

 rostného mládí a t. d. 



