192 



svobozea zase se obveselil » s námi šel. Navštívili jsme pak ještě jednou střelnici, ku kteréž nás 

 Ilektor jenom s nechuti doprovázel, a jak mile jsme byli na místě, tu hned vyhledal svůj předešlý 

 pelech, jejž po celý čas, co střelba trvala, více neopustil, jakkoliv jsme ho ven lákali. Tenkráte 

 však již nechvěl se tak velice a choval se tiše. 



Zdaliž nejednal tento pes docela jako člověk, který též děsivá se věcí jemu nepochopitelných ? 

 Hektor znal totiž oučinek střelby jenom z honby, a tam viděl její praktičnost u porážení zvěře; 

 jak mile se však bouchalo bez výsledku, na kterýž byl zvyklý, nemohl psovský jeho rozum pochopiti, 

 k jakému oučelu se to děje, a odtud jeho ouzkost. 



J e I e 71. 

 (Pokračování.) 



Silný jelen má silný, slabý jelen má slabý hlas. Jeleni a íaně vydávají několik velmi hla- 

 sitých, krátkých bečivých tónů, když mají před sebou nebezpečné předměty, které ve vzdálenosti 

 dobře zpozorovati nemohou. Takové zvuky nazývají myslivci bekání (Schrecken oder Schmalen). 

 Laně svolávají mladé slabým lkavým (stonavým) tónem, který se nedá popsati. 



Jeleni se brání parohy a snaží se svého nepřítele napíchnouti (forkeln, spiessen). Chtěji-Ii 

 před sebou hnáti v tlupě (honfu, Rudel) laně neb jiné jeleny, tedy snaží se to vykonati slabým tlu- 

 čením parohů. Laně, paličkáři a jeleni bez parohů mlátí a dupají předními běhy dravce, kteři jim 

 neb mladým uškoditi chtějí. Také se již přihodilo, že se krotký jelen na zadní běhy postavil a 

 předními běhy na lidi dorážel. To činí také šmolky (Schmalthiere) a kolouši na svobodě. Taková 

 hra se nazývá zahrávání, žertování (scherzen, frangen). Jelenům, kteří jsou v říji neb kteří jsou 

 postřeleni, nesmí se věřiti. Oni jsou v tom stavn lidem a psům nebezpečni. Kdo se chce uškození 

 vyhnouti, tedy ať se schová za tlustý strom. Veliká (vysoká) zvěř má výborný zrak, sluch a čich. 

 Ona přebývá v lesích a hlavně v huštinách lesních, miluje veliké horské lesy, a raději se zdržuje 

 v listnatém než v jehličím (černém) lese. Paličkáři štítí se huštin a slabého týčí (Stangenholz). 

 Záhy ráno táhne veliká zvěř do lesa, a když to může býti, složí se (thut sich nieder) vždy na vý- 

 šinách, směřujíc hlavou do údolí, a tam zůstane pokojně až do večera ležet, uedonutí-li ji hlad, 

 mušky, silný déš£ neb chut ke káleni neb k brodění k časnějšímu vylomení (Aufsteheu). 



K večeru, obyčejně před západem slunce, táhne v huštinách na místa travou obrostlá a v sou- 

 mraku vychází do mlazin (junge Schláge), na lučiny a na pole a tam se v noci paství (áset). Po 

 napastvení táhne při svitáni zase do lesa. Potřebuje-li mnoho času k vyhledáváni pastvy, tedy táhne 

 teprva při světle ráno na své stanoviště. To činí často v zimě a z jara, kde je nouze o pastva 

 (Geass). V letě a v podzimku se zvěř brzo nasytí, pročež se tak dlouho na pastvě nezdrží, nýbrž 

 táhne na své lesní stanoviště, než se rozední. Obyčejně vede nejstarší laň celou tlupu (houf), a člo- 

 věk musí se obdivovati veliké opatrnosti, kterou čelní zvíře (Kopfthier) při vedení zvěře na jevo 

 dává. Domnívá-li se prurodnice ustavičným větřením (VViuden), nasloucháním a okolo sebe hleděním, 

 že je dostatečná bezpečnost, tedy následuje ji ostatní tlupa bez podezřeni, když táhne zvěř důvěrně 

 z lesa nebo do lesa (vertraut vom, oder zu Holz). Obyčejně jde za každou laní jeji kolouch neb 

 šmolka, a pozadu jdou jeleni, kteři se docela spoléhají na vedeni čelního zvířete. Málokdy ale na- 

 cházejí se v tahové tlupě silni jeleni. Obyčejně milují společnost ženského pohlaví v každém počasí 

 špičáci, vidláci a šestáci. Silnější jeleni nacházejí se mimo říje ve zvláštních tlupách, a obcují v přá- 

 telství až do měsíce srpna, v kterémžto čase se pud pohlavní vzbuzuje. Jeleni se pak rozejdou 

 a teprv po říji se zase spolčí. Ačlioliv veliká zvěř rozsáhlé, vysoké, lesnaté a skalnaté horské 

 krajiny velice miluje, přec je opouští, když nastane zima, a táhne do teplejších předvrší a do hájů. 

 Odtud navštěvuje v noci a někdy také za dne sousední polnosti a mladé zimní osení, které umí 

 také pod sněhem vyhledati. (Pokračování.) 



Tiskem Bedřicha Rohlíčka v Karlově iilici č. 188 v Praze. 



