194 



tak silná a rozhodně činná, že i pocity, které se z jiných důvodů jakožto subjektivní 

 objevují, předce vždy jakožto objektivní názory představuje. To platí jmenovitě o žil- 

 natém obraze, který jakožto krásná rozvětvenina na rudohnědé půdě tmavého pokoje se 

 spatřuje, když kolem oční osy plamen světla povolně točíme ; totéž platí o rozlič- 

 ných jiných obrazech, tlačením oka povstávajících, též o místě, kde nerv zrakový do 

 oka vstupuje, jež bud negativně poznati můžeme nedostatkem viditelnosti u Mariotovy 

 zkoušky, dílem positivně při galvanickém světlém obraze. Tyto zkoušky, a ještě ně- 

 kolik jiných podávají nám již dostatečné látky , abychom se v subjektivním prostoru 

 tohoto smyslu poohlídnouti a na základu toho subjektivní topologii jeho sestaviti mohli. 



II. Sluch objevuje ve své povaze již více subjektivní ráz. Zvuky, hlasy a tóny 

 vzbuzují pocit zvláštním způsobem, při silnějším oučinkování zaujímají snadno celou 

 hlavu, tak že se takřka úsudek o jejich objektivnosti docela potlačí ; při zvýšené nebo 

 chorobné citlivosti , nebo při oučinkování ještě silnějšími stanou se i bolestnými. V 

 prostoře dají se jenom jednotlivě a porůznu pochopiti, anat pozornost hned u toho, 

 hned u onoho předmětu se zastavuje, nejsouc schopna několik dojmů současně stejnou 

 silou pojmouti ; na nejvýše oučinkuje svět prostorový jako návalem na sluch, a jenom 

 velmi nesnadno může se jasnost a určitost do jednotlivostí uvésti a všechno do určitého 

 prostoru umístiti, jak se to rozhodně při zraku stává. Citlivá blána čidla sluchového 

 jest labyrintický závitek hluboce zapuštěný do kosli, nemáf pohyblivosti oka, jehož po- 

 měry ke vnějšímu prostoru se ustáliti nebo změniti mohou, na nejvýše naznačují po- 

 lokruhové průchody a závitky ulity tuto vzájemnost. Můžeme tedy jenom velmi neurčitě 

 směr udati, odkud zvuk přichází. Zá to můžeme ale dobře rozeznati, zaměslnává-li zvuk 

 pravé nebo levé ucho, je-li v jednom nebo v druhém silnější, zbuzuje-li v jednom nebo 

 druhém bolestnější nebo příjemnější pocity. A tím zdá se, že jest všechno naznačeno, 

 co se o subjektivní topologii sluchu říci dá. Nicméně mohou se při jisté cvičenosti 

 pozorovati subjektivní zvuky u vnitř v uchu se objevující, zvláště pak jemné zvuky, jako 

 n. p. tepání kapesných hodinek, jejichž rhythmický zvuk u vnitř lebky brzo na záhlaví, 

 brzo na temeně, brzo na čele pozorovati můžeme. Ještě nápadněji objevuje se to při 

 znění vlastního hlasu a jiných zvuků, jimiž se kostěné části lebky otřásají. 



III. Čich jest s ohledem na topologii jak subjektivní tak i objektivní též velmi 

 obmezen. Pojímáme sice prostornost zápachu, pohybujeme-li se ve vzduchu, zápachem 

 naplněným, poznáváme dle síly též blízkost nebo vzdálenost, jakož i obracíme-li se 

 v místo, odkud zápach vychází. Jsou i zvířata (čelci psů), kterážto mohou zápachu 

 používali co stopy a všechny jeho spletené stezky pronásledovali. To plalí s ohledem 

 na topologii objektivní. Subjektivní topologie zdá se býti obmezena jedině na dvě 

 místnosti, a i v těch dá se pocit jenom nesnadně rozeznati. Jest to pravá a levá du- 

 tina nosní. Často, buď vrozením, buď nemocí jest pouze jedna dutina citlivá, což se 

 obyčejně ani nepozoruje. Ostatně dotírá na nás subjektivní povaha zápachu dosti silně, 

 an se s ní spojuje pocit příjemnosti nebo nepříjemnosti ; též jest obyčejně hmotný základ 

 zápachu neviditelný anebo nedá se tak snadno od viditelných předmětů odvozovati. 

 Tento subjektivní ráz jest příčinou, že při silnějším zápachu, který celou nervovou sou- 

 stavu zaujímá, na objektivní poměry jeho docela zapomínáme a zdánlivě jenom co sub- 

 jektivní pocity je pozorujeme, při čemž ovšem na vnitřek čidla čichového, jakožto sídla 

 jejich; je vztahujeme. Dvojilost čidla čichového můžeme ostatně velmi patrně zkouškou 



