206 



mejžd ouplnč vzroste, obezdí si ouslí skořepiny tlustým iirajem, tak zvanými pysky 

 domku (Fig. 2. aj. Na podzim, když již potravy nenachází, vtahuje se hluboko do vnitř 

 skořepiny, tak že límec i zpodní část nohy obaluje. Pak vypouští ze sebe hustý slíz 

 vápnitý, který když zatvrdne ouslí skořepiny jako dvířka zavírá. Takto zavření hle- 

 mejždi prodávají se u kupců jakožto oblíbené jídlo. Ve Švábích se k tomu cíli hle- 

 mejždi zvláště krmí. 



Roztlučené části skořepiny, jsou- li nahoře, kamž zvíře límcem lak hluboko na- 

 zpět vtahovati se nemůže, zacelí se ze zásoby žláz v té části pláště, nad kterou se 

 rozbitý kus nachází. Předně hlemejžJ hustými slinami všecky drobné kousky z rány 

 odmyje a vyšplýchá, načež dá se do práce, kterou již od svého outlého mládí neměl pří- 

 ležitost konati. Jizvy tím zacelením povstalé snadno se poznávají. Lišit se od ostatní 

 skořepiny, náležitě límcem vystavěné, jak barvou tak i tím, že nebývají čárkovité. Z 

 toho, co tuto povědíno, dá se tuším snadno vyrozuměti podobě domku, jak ji poskytuje 

 starý hlemejžJ. Podobá-li se tělo pod pláštěm k červíku vždy u větších a větších kru- 

 zích okolo sebe se vinoucímu, tedy skořepina pláštěm utvořená a od těla formu přijíma- 

 jící není nic nežli zavilá trouba. Poněvadž ale ono kroucení děje se spolu směrem k 

 dolejšku, není ona trouba vodorovně okolo sebe svinuta, jak skutečně u některých jiných 

 druhů se spatřuje, nýbrž jeden závitek spočívá na druhém. Tak povstává lak zvané 

 vřeteno (JPig. 2. g^, v němž leží osa, okolo které závitky zdánlivě se ločí. Vřeteno 

 obtočeno jest srostlými stěnami vnitřními (Fig. 2. bdc) a podobá se lak k točeným 

 schodům. Ona část závitků, která jest ven vyboulena (Fig. 2. 6) a pod kterou leží v 

 plášti plicní měch a játra, nazývá se břichem. Vřeteno, jak samo sebou se rozumí, 

 jest duté, a tato trouba se k dolejšku vždy více a více rozšiřuje, protože závitky vždy 

 více a více se vzdalují od svého středu ve špičce skořepiny. Z toho jesl palmo, že 

 domky vodorovně okolo sebe točené žádného vřetena nemají. U našeho hlemejždě 

 leží pravá osa závitkův uprostřed trouby vřetena a jest tedy pouze ideální (Fig. 3. pr"). 

 V jiných zvláště u mořských hlcmejžďů bývají lyto poměry jinaké, z čehož povstávají 

 ony rozličné formy, které ve sbírce Českého Musea zajisté již vzbudily pozornost ne- 

 jednoho. V celku však tvoří se jejich skořápky podle těch samých zákonů jako domek 

 našeho hlemejždě, jen prvotní řízení bývá jiné. 



má v límci pláště žlázy jasuohuédé, mezi uinii však nacházejí se laké řad; žláz černých. 

 Tyto černé žlázy dělají pak na nových přírůstkách skořepiny černé čáry, podle počtu řad 

 dvě, tři, ano i šest, podobné k liniím notoi^m. U jiných hlemejždu nacházejí se vápnité žlázy 

 zase jiné barvy a v rozličném množství i pořádka, z čehož povstávají pestře barvené domky 

 jmenovitě mořských hlemejžďů. U takových strakatých skořepin nejlépe dá se rozeznati nej- 

 hořejší kousek domku již ve vejci utvořený. Bývat on totiž neouhledně barven, čímž valně 

 se liší od ostatní skořepiny límcem pláště utvořené. Také vnitřek skořepiny bývá jiné barvy 

 než zevnitřek, a k tomu vždy docela hladký, kdežto zevnitřek často bývá dosti kostrbatý. 

 Příčina toho jest, že první malta ze žláz vyšlá, která slouží k utvoření zevnitřku, bývá hustší 

 a rychle na povětří tvrdne, načež vypocuje se z límce látka mnohem řidší, která se a vnitř 

 domku nasazuje, déle měkkou zůstává a pohybováním lěla se rozmazává a uhlazuje. U moř- 

 ských hlemejžďů tvoři vnitřní tato vrstva tak nazvanou perleí, a když se dá vrstva zevnitřní 

 sirkovou kyselinou vyhledati, vypadá pak celý domek jako čistě z perleti vysooslrovaný, což 

 často spatřujeme ve sbírkách příroduických. 



