219 



lO.OOO rostlin v herbáři. Neustal pak ani později obohacovali sbírky Musea, kde jen 

 mohl, s obzvláštní štědrostí. Jak jinače tedy, nežli že jednosvorně vyhlášen jest za 

 prvního přednostu společnosti musejní, udržovaní) jenom soukromými silami, po uplynuti 

 pak ustanovené Ikůty svého ouřadování opět a opět zvolen. — Téhož roku 1822 jme- 

 novala ho též staroslavná cis. Leopoldinsko-Karolínská akademie přirodozpytců (tenkráte 

 v Bonnu) na uznání velikých jeho učených zásluh oudem svým, udělivší mu dle starého 

 obyčeje, že každý nový člen obdrží zvláštní příjmení, argonautické jméno Jason. I mnohé 

 jiné učené společnosti pokládaly sobě za čest, zaslali proslavenému již učenci hraběti 

 Šternbergovi diplomy své. 



Aby se žádoucím oučinkem věnovati se mohl palnconlologii , kteréžto studium 

 sobě později nad jiné oblíbil, hleděl přede vším k tomu , aby co možná hodně mnoho 

 zbytkíi slsamenělé Květeny a Zvířeny poznal. K tomu konci podnikal od r. 1823, kdežto 

 již ve vyšším stáří byl, téměř každoročně delší cesty, nejenom aby z vlastního patření 

 blíže seznal rozličné ty horní útvary, v nichž nalézají se skameněliny , nýbrž aby jich 

 také přiměřenou sbírku pro Prahu nashromáždil. Toho docílil v takové míře , že toto 

 oddělení přírodnin v málo letech stalo se pravou okrasou a pýchou našeho národního 

 Musea, k čemuž ovšem také podstatně přispělo pozdější obohacení té sbírky od pánů 

 Zippe, Cordy, Reusse a jiných. 



Tato důkladná palaeonlologická studia dala jsou původ k obšírnému, po svazcích 

 vycházevšímu skvostnému dílu pod skrovným titulem : „Versuch eincr geognostisch-bota- 

 nischen Darstcllung der Flora der VorAvelt (viz lit. c. 36), opatřenému nmohými černými 

 i barevnými obrazy, které svým časem veliký hluk působilo a ode všech znalců tohoto 

 odvětví přírodovědy za klassické jest uznáno. Neníf na ujmu zasloužené slávě Sternber- 

 gově, když podotýkáme, že ve spracováni této tak hojné látky zoučaslnili se též naši 

 výteční rostlinozpytci Karel Presl a A. J. Corda. Dílo toto, přeložené do frančiny 

 od svrchu zmíněného pana Braye, podstatně přispělo k rozšíření pověslnosti šlechetného 

 spisovatele ve Francouzích, Angličanech a jinde. Založena na mnohostranné a důkladné 

 pozorování jest následující v něm pronesená výpověď Šternbergova, kterou by sobě mnozí 

 přirodozpytci k srdci vzíti měli : „Má-li rostlinoznalec věrohodné dáti svědectví o kvě- 

 teně předvěké, musí míti před rukama mnohé a zřetelné exempláry otisků. Známof, že 

 i žijící rostliny jenom srovnáváním se žijícími nebo usušenými rostlinami anebo vyobra- 

 zeními s jistotou mohou býti určeny; jakž tedy mohlo by se to díti při otiscích, jimž 

 scházejí oullé ale podstatné částky květu, a které jen zřídka se nalézají v stavu docela 

 neproměněném." Jakožto výsledek takového úplně bezpečného pozorování podrží také 

 udání jeho, obsažená v tomto jeho díle, znamenitou cenu i pro pozdější časy. 



Také v některých ze svých veřejných řečí, které jakožto president vlastenského 

 Musea každoročně o valné schůzce oudů míval, složil hrabě Šternberg jednotlivé vý- 

 sledky svého neunaveného badání. 



Jakožto vřelý přítel a pěstovatel vědy oučastnil se hrabě Šternberg horlivě ve 

 prospěch založených od Okena takřka potulných schůzek německých přirodozpytců a 

 lékařů. Od jejich začátku r. 1822 byl jeden z nejpilnějších jejich navštěvovatclů, i nedal 

 si ani vždy postupujícím vysokým stáiim brániti , aby nepodnikl cestu do města sebe 

 vzdálenějšího, kde se takové shromáždění stejně smýšlejících vzdělanců odbývalo, Posud 

 jest u starších učenců v drahé paměti přívětivá jeho a zároveň úctu vymáhající osob- 

 nost i oučinné jeho působení ve prospěch podniknutí toho- Když ledy spolek onen roku 



