227 



V každém způsobu jest ale náklonnost malých hmyzožravých pěvců k veliké ku- 

 kačce velmi pamětihodná, aíkoliv ne docela bez příkladu u jiných rodů ptactva. 



Dobrý jeden pozorovatel přírody') vypravuje o mladé konopce, kterou chytil, ale 

 již příliš velikou aby se od lidí krmiti dala, a příliš mladou aby si sama potravu brala. 

 Vzal si s ní práci celého půldne, a když docela nic přijmouti nechtěla, posadil ji k staré 

 konopce, dobré to zpévkyni, kterou již více nežli rok měl a za oknem v kleci držel. 

 Myslil sobě : uvidí-li mládě, jak stará žere, dá se snad také do potravy a bude starou 

 následovati. Ale mládě bylo ještě příliš neobratné, nedotklo se potravy, nýbrž otvíralo jenom 

 zobák a pohybovalo prosebně křídloma, načež hned stará konopka nad mládětem se sli- 

 tovala, jakožto své vlastní dítě je přijala a vychovala. 



Jindy mu přinesli šedivou pěnici (Sylvia cinerea) s třemi mladými, jež pak stará v 

 kleci krmila. Druhého dne přidali se do klece dvá již dospělí slavíci, jichž se pěnice 

 také hned ujala a je krmila. Několik dní na to položilo se do klece ještě hnízdo s 

 několika malými červáčky (Sylvia curucca) a hnízdo s pěti černohlávky (Sylvia atrica- 

 pilla), a všech těchto ptáčků ujmula se starostlivá pěnice a krmila je pilně a věrně. 

 Neustále měla plný zobák mravenčích vajíček a byla brzo v tom, brzo v onom koutě 

 veliké klece, kde se jenom hladové hrdélko otevřelo. Ba ješlě více. Také jedna z 

 dospělejších mladých pěnic začala brzo své mladší bratříčky krmiti, zpočátku sice jako 

 hravě a poněkud nejapně, ale předce vytrvale, jako povzbuzena příkladem výborné své 

 matky, Věru zdá se, jakoby všechno toto ptactvo žilo v ušlechtilém pobratimství, pů- 

 vabné laskavosti pud pozoruje se v celém jejich počínání. Hle, jděme a učme se z toho. 



Ale nejenom v zajetí i v svobodném hnízdě na stromě pozorují se podobné 

 úkazy. Podotknutý přítel přírody chytil jednou dva malinké střízlíčky, kteří bezpo- 

 chyby nedávno z hnízda byli vylítli, ncbof seděli na větvi keře se sedmi bratřími a 

 dali se od starých krmiti. Vzal jsem , vypravuje dále, milé dva ptáčky do hedvábného 

 šátku a vracel jsem se s nimi domů. Chtěje však si ve chládku stromu odpočinouti, 

 rozevřel jsem šátek , a tu na neštěstí utekli mi oba ptáčkové a zmizeli v křoví, tak že 

 jsem se nadarmo po nich pídil. Třetího dne po tom přijdu náhodou na to samé místo, 

 a slyše tam vábící hlas červenky ohlížím se po jejím hnízdě a najdu je skutečně po 

 nějakém hledání. Jak veliké ale bylo moje podivení, když jsem v hnízdě, mimo ně- 

 kolik skoro dospělých červenek, také oba své střízlíčky spatřil, kteří se tam pohodlně 

 byli uhostili a od staré červenky krmiti dali. Nález tento velice mě potěšil. Poněvadž 

 jste tak moudří, pomyslil jsem sobě, a lak dobře o sebe se starati umíte, nechci vám 

 radost kaziti, a nechal jsem je tedy pokojně v hostinném hnízdě. 



Tyto a podobné výjevy palmě poukazují na všeobecnou zákonnitost ve výživě 

 opeřených pěvců lesních. Tvoříf oni zajisté jedinou rodinu, a vzájemná láska a pod- 

 pora je sbratřuje v jedinou čeleď. Tof jest právě to , co se může nazývali úkazem 

 všude - přítomnosti a dobrotivosti božské, která všude se jeví a již v malém ptáčku 

 naznačuje to, co v ušlechtilém člověku k nejkrásnějšímu květu vyvinouti se ^lůže. 

 Viz ty divné tvorstva svitky! 

 1 v tichém snu dokola 

 Vše do nejvnitrnější nitky 



Bdí a vře a plápolá. (Růie stolislá.) 



•) Joh. Peter Eckcrinanns Gesjírache mlt Góthe 3. dil 1848. 



