229 



milionů podobných hub se vytvoří a zpónenáhla tekutinu vyplní. Rozmnožování toto 

 jest skoro ještě jednodušší nežli původ hub těch. Dosáhla-li buňka své dostatečné ve- 

 hkosti, neroste více, nýbrž na kraji jejím vyvine se malý hrbek (Tab. 10. Fig-. 1. 6^. 

 Tento hrbek roste, brzo se v ném objeví také dutina a konečně souvisí jenom úzkým 

 krčkem s mateční buňkou Cc dj. Naposled odloučí se od matky docela a vytvořuje opět 

 sám nové buňky tím samým způsobem, jakým byl povstal. Poznáváme z toho , že 

 kvasná houba není nic jiného, nežli buňka rostlinná a sice velmi jednoduchá, a že 

 se rozmnožuje pouze dělením své vlastní látky, jak jsme to již dříve všeobecně po- 

 dotkli. V dělení tomto jeví se jenom ta zvláštní okolnost, že buňka se napřed v pro- 

 středku nevtáhne, nýbrž že na svém kraji novou buňku vyžene. Takový způsob roz- 

 množování pozoruje se u hub vůbec nejhojněji. 



Původ kvasných hub podává nám poučlivý příklad, jak úzce souvisí zrůst bylin 

 s chemickými a fysikalními pohyby. Nebot kvašení, totiž rozpadávání se sladké teku- 

 tiny v líh a uhličnatku, jest pochod chemický, který se jakožto výsledek životní čin- 

 nosti kvasných hub považovali může. Víme již z předešlého článku, že tekutiny skrz 

 blány buněčné pronikají. Roste-li mnoho takových hub v jisté tekutině, vtahuje se 

 tedy mnoho látky do nich, a mnoho vylučuje se zase ven. S tím jest ale pohybování 

 spojeno, a to právě dle domněnky Liebigovy má za následek rozpadnutí se sladké 

 látky, totiž cukru, v líh a uhličnatku, kteréž obě v sloučení cukru obsaženy jsou. 

 Nechf si tato domněnka jest pravdivá nebo nepravdivá, vždy ukazuje nám kvašení 

 svými výsledky, že chemický pohyb v úzkém spojení jest se životem rostlinné buňky. 



2. Plíseň. Zrovna tak, jako život hub kvasných ve spojení jest s kvašením, 

 jest život plísně a trouchu ve spojení s podobnými lučebnými pochody. Rozpadávají-li 

 se totiž mrtvoly rostlin a zvířat na vlhkých místech v jednodušší sloučeniny, a přistu- 

 puje-li povětřím dostatečné množství kyslíku, zkrátka hniji-li organická těla, vyvine se 

 na nich celý nový svět rostlinstva, kteréž od jakživa člověka smutně, melancholicky do- 

 jímá, nebot plíseň jest přirozený průvodce smrti. 



Jakkoliv ale plesnivina pouhému oku nepatrná se býti zdá, překvapí rozmanitost 

 forem jejich predce každého, kdo ponejprve drobnohledem ji skoumá. Každá hnijící 

 rostlina, každá shnilá živočišní látka má své zvláštní plísně. Ve shnilém ořechu podobá 

 se k zapíchaným špendlíkům, na shnilém mase k malým kloboukovým houbám, na listech 

 a bramborách k malým palmám. Ze spletených vláken vystupují malé kmeny na hoře 

 podivně rozvětvené, a představují jako les hustý. Barva této plísně padá z bélava do 

 zelena a rostlinopisci ji ustanovují pod jménem Penicillium glaucum. 



Stopujmež vyvinutí tohoto druhu plísně. 



Seménko Penicillia (o původu jeho promluvíme později) představuje malinkou 

 buňku, která teprva při 400ném zvětšení co jednoduchý měchýřek se objeví ; měchýřek 

 tento jest bez barvy, má ale krásný lesk (Tab. 10. Fig. 2. a> První proměna, která 

 se na této buňce pozoruje, záleží v tom, že se příční stěnou na dvě buňky rozdělí 

 (Fig. 2. b). Obě tyto buňky dělí se opět (2. c d}, buňky se prodlužují a jednotlivé se 

 i rozvětvují (2. e více zvětšené v 3.), až se konečně objeví soustava spletených vláken, 

 z nichžto každé z řady buněk se skládá. Poněvadž ale vždy mnoho buněk společně 

 se klíčí, povstane hustá plst vláken, která se u všech plísní Mykehon, podhoubí, na- 

 zývá (Tab. 10. Fig. 4. a a). Na některých místech vyzdvihuje se z toho podhoubí 



