230 



větviíka (Fig. 4. 6;, jejíž buňky drobnozrný obsah mají. NCkde ie pozoruje na loinlo 

 zrnitém obsahu zvláštní proudění, což i u vyšších rostlin čilý život znamená. 



Nejhořejší buíika vysílá ze sebe celé vřeteno větviček, na nichž se tak nazvané 

 spory cíli v^řtrusy tvoří (Fig. 4. c c). Tyto výtrusy povstávají pouze tím, že se kone- 

 ček větve příční stěnou odděh' a v buňku promění ; takových buněk sedí obyčejně celé 

 rady za sebou a představují něžné řetízky, jimiž se útlý kmen plísně ukončuje. Vý- 

 trusy odpadávají zponenáhla , ale poněvadž blánka jejich jest lepkavá, přivěšují se 

 odpadlé výtrusy na kmen, kterýž pak někdy celý takovými výtrusy pokryt bývá. Oby- 

 čejně odpadává ale celý řetízek výtrusů, vyplňuje mezery v podhoubí a mění se v novou 

 plíseň. S ohledem na pozdější výklad podotýkám ještě, že se kmeny nazývají Hyphae, 

 (4. 6 b), větvičky ale, na nichž výtrusy povstávají, Hymenium (4. c c). Všeobecné 

 souhlasí každá plíseň s vyloženým Penicilllum glaucum, ačkoliv jednoduché ústroji 

 její nejrozmanitější úchylky připouští. Tak k. p. nemají výtrusy u rodu Botrytis (Fig. 5.) 

 podobu řetízku, nýbrž na každé větvi nahromnJují se jako hrozen, u rodu Helmintho- 

 phora (Fig. 6.) nejsou výtrusy jednoduchými buňkami, nýbrž skládají se ze čtyř stla- 

 čených buněk. Také panuje v rozvětveni kmenu největší rozmanitost; u rodu Verti- 

 cillium (Fig. 7.) nápodobňuje kmen naše sosny, u rodu Acophora (Fig. 8.) jest kmen 

 docela jednoduchý, na konci měchýřkem ukončený, v němž se výtrusy vyvinují. 



Ale již z toho pozná každý, že všechny tyto plísně dle jednoho vzoru stvořeny 

 jsou, totiž že se skládnjí z jednoduchých ačkoliv rozvětvených buněk, které zpočátku 

 spletené podhoubí (Mykelion), pak kolmé kmeny (Hyphae), a konečně řady nebo mě- 

 chýřky s buňkami představují (Hymenium). Dle tohoto ústrojí nazývají se všechny tyto 

 rostliny vláknité houby, Hyphomyketes (ze slova Hypha a Mykes — houba). 



3. Muchomůrka. Plísně a kvasné houby jsou tak malé, že obyčejně ujdou 

 zraku pozorovatele a hlavně jenom drobnohledným skoumáním poznati se dají. Pravé 

 čili kloboukovité houby, ku kterým se nyní obrátíme, bijí svou živou barvou nebo zvláštní 

 podobou mnohem více do očí, a byly pro lo jakož i pro své užitečné a škodlivé vlast- 

 nosti (jedlé a jedovaté houby), pro své zvláštní lučební sloučení mnohonásobně předmětem 

 bedlivého pozorování. Tež malba, ano i básnictví zmocňuje se těchto výrůstků temných 

 lesů. Houby nám podávají zajímavý přiklad vzájemnosti přírodní; samy totiž povstávají jenom 

 na místech, kde jiné ústrojué látky se ruší, poskytují pak potravu mnohému brouku a hmyzu, 

 jímžto se veselé ptactvo živí, až i toto život svůj dokoná a opět houbám původ dá. 



Jakkoliv se klobouková houba dle pouhého pohledu od plísně rozeznává, není 

 předce od léto k oné tak veliký skok. Nebot jako jsme viděli, že plíseň ve svých 

 prvných počátcích s kvasnicemi souhlasí, tak si můžeme k. p. muchomůrku (Amanita 

 muscaria) představiti jakožto soujem nesčíslného množství rozvětvených vláken ples- 

 nivý. Ale pojem tento, založený na výsledku drobnohledného skoumání, objeví se jasně 

 teprva tenkráte, když poznáme celý zevnitřek složeného tohoto celku. Chceme tedy 

 nejdříve toho si povšimnouti, co se na muchomůrce pouhým okem pozorovati dá. 



Houba lato skládá se podstatně z dvou dílů. První část jest třen čili hloubek 

 (Tab. II. Fig. 9. b), jehož dolejší část (Fig. 9. c) hlíznatě jest vypouchlá a v zemi 

 ukryta. Na tom místě, kde hloubek na hlíznaté části sedí, objevuje se věnec nepravi- 

 delných šupin a útržků (9. gj. Na hořejší části hloubku visí bílá, velmi jemná blána 

 (9. e), která se při malém dotknuti již trhá. Na temeně hloubku, asi 6—8 palců vy- 

 sokého, spočívá tak nazvaný klobouk (9. aj, druhá to část houby, tak že se celá k 



