231 



rozevřenému deštníku podobá. Klobouk jest na povrchu potažen hladkou, krásnč čer- 

 íienou kůžičkou s jednotlivými bílými bradavicemi (9. f). Na dolejší straně klobouku 

 pozoruje se množství lístků (9. d^, od hloubku paprskovitě ke kraji klobouku se rozbí- 

 hajících, K bližšímu poznání těchto listů můžeme houbu kolmo rozříznouti. Popis tento 

 potahuje se ale jenom na houbu dokonalou, vyrostlou. Jdeme-li ale na místa, kde 

 houby celně pohromadě rostou, a odhrabeme-Ii zem kolem nich, najdeme jednotlivé 

 kulaté hlízy, které pii rozlomení ukazují, že v jemné blánce mladá houba jest zaoba- 

 lena. Právě tyto mladé houby vysvětlují pozdější podobu vyrostlé houby. Když totiž 

 z výtrusu nové houby klíčeli se poíínaji, vyvine se nejdříve množství nepravidelně sple- 

 tených vláken (11. a}, zrovna jako při klíčeni plísně, jenom že zde podhoubí (Myke- 

 lion) mnohem větší jest, nežli u plísně. 



U vnitř tohoto podhoubí vyvinuje se nová houba, roztahujíc je, tak že konečně 

 jako tenký měchýř celou houbu zavírá (11. b^. Když pak později hloubek čili třen se 

 vyzdvihuje a klobouk se rozevírá (Fig-. 10.), roztrhne se jemná blánka měchýřku a jed- 

 notlivé útržky zůstanou jak dole u hlíznatého konce, tak i na lepkavé bláně klobouku 

 vězet, kteréž poslední uschnuvše deštěm se spláknou. Dokavad jest houba obejmuta 

 podhoubím, jest hloubek velmi krátký a klobouk velmi vypouchlý, od jehož kraje pak táhne' 

 se kolkolem blánka až k hloubku (10. e) ; když se klobouk ještě více šiří, odloupne se 

 lato blánka také od klobouku a zůstane na hloubku viseti (9. ej. Zevnitřní blanitá látka, 

 která v mládí celou houbu zavírá a z prvních spletených vláken se tvoří, jmenuje se v 

 rostlinopisu závoj obecný (velům universale), druhá blánka msící na hloubku jmenuje 

 se závoj zvláštní (velům partiale). 



Nyní když jsme muchomůrku dle zevnitřní její podoby poznali, bude mnohému 

 snad podivno, že lato velmi rozmanitě ustrojená a často až na jeden sti'evíc vysoká 

 rostlina předce s drobnohlednými plísněmi příbuzná býti má. A předce jest tomu lak. 

 Odrízneme-li tenounký průhledný lístek z hloubku a položíme-li jej pod drobnohled, 

 shledáme, že se skládá ze samých podlouhlých buněk, které vzájemně na svých koncích 

 tak jsou spojeny, že představují článkovitá vlákna. Na boku ale nejsou tyto buňky 

 spolu spojeny, nýbrž volny, a zanechávají tak mezi sebou prostory, v nichž se vzduch 

 nachází (Fig. 13). Jenom některá buněčná vlákna jsou tlustší, rozvětvují se a nesou 

 na koncích větviček nadmuté hlavičky. Prořízneme-li hloubek muchomůrky dle délky 

 a rozčechráme-li vlákna tenkou jehlou, přesvědčíme se snadno, že není nic jiného, nežli 

 svazek vláken, z nichžlo každé má vlastnosti Hyphy. Průřez klobouku přesvědčí nás 

 taktéž, že látka jeho se skládá ze samých vláken, a sice tenších nežli v hloubku, které 

 od prostředku ke kraji zabíhají, rozmanitě se rozvětvují a splétají. Část těchto vláken 

 ohýbá se dolů a tvoří list pod kloboukem, na jehož stranách semenní buňky čili výtrusy 

 vyrážejí. Buňky těchto vláken zkracují a okulacují se (12. a 6), jen poslední prodlu- 

 žuji se opět a vyhánějí na konci (11. c d /) malé buňky, které se konečně ve výtrusy 

 promění a z malého vlákna, na němž upevněny jsou, odpadnou, aby se z nich opět 

 nové houby vytvořily. 



Má-li čtenář podobu plísně ještě v živé paměti, nebude mu obtížné, složitou bu- 

 dovu muchomůrky s plísní porovnati a podobnost mezi oběma poznati. Podržme k tomu 

 účelu jenom jedno vlákno houby v paměti ; toto vlákno představuje nám kmen čili 

 Hyphu plísně, rozvětvení jeho nahoře v klobouce představuje konečné větve Hyphy čili 

 Hymenium, na němž se zde u houby v listech, jako u plísně na větvi, výtrusy tvoří. 



