233 



jest možný. Víme sice o všech rostlinách, že jenom v určité půdě se daří, a zeměpis 

 rostiinářsliý uvádí celé řády, které jenom na určité půdě a v určitých okolnostech se 

 objevují, ale vyskoumání příčin jest v tomto oliledu tím nesnadnější, čím složitější jest 

 ústrojí. U hub jsou výminky zrůstu tak nápadné, že se skoro určitě ustanoviti může, 

 kde houby růsti budou. Tak vidíme houby kvasné povstávati vždy jenom v kvasících 

 se tekutinách, plíseň na hnijících látkách, a mucliomůrku na lesní písčité půdě , kde 

 opadalé tuhé listy sosen hnijí, když totiž napřed teplým deštěm ovlhčeny a pak silným 

 slunečním teplem rozehřátý byly, při čemž vždy dusík z hnijících látek se uvolňuje. 

 A skutečně chovají houby v sobě poměrně více dusíku, nežli ostatní rostliny, pročež 

 již také látka jejich k masité látce se podobá a při hnití jako tyto nepříjemný zápach 

 vydává. 



Muchomůrka obsahuje v sobě mimo to velmi jedovatou látku, muchomůrkovinu 

 (Amanitium), a náleží k nejjedovatějším houbám. Ostatně rostou jedlé houby zrovna 

 vedle jedovatých, a potrava se tedy bezpochyby teprva lučební činností v houbě v jed 

 nebo v bezúhonnou látku promění. V Kamčatce připravuje se ale i z muchomůrek 

 zvláštní nápoj opíjející. 



Rychlý zrůst hub jest velmi známý a vešel vůbec v přísloví lidu. Skutečně vy- 

 razí celé zástupy hub po teplém dešti najednou a vyrostou za několik hodin k zname- 

 nité velikosti. Musí se ale na to pomysliti, že v mládí jsou pod zemí ukryty a tam 

 hlavně svůj vývin obdržují, což delší čas žádá, když pak dospělé buňky šířiti se počnou, 

 vyžene se ovšem houba za krátko do výšky ze země a podobá se, jakoby za několik 

 hodin byla vyrostla. 



4. Ho moli ka čili tartofle. Nejpřednější místo mezi jedlými houbami 

 zaujímá ona podivná podzemní houba, která již Řekům a Římanům co vzácná lahůdka 

 známa byla. Jest to ona houba, kterou nazývá Theophrast hydrou, Plinius tubera sin- 

 cera, Veleslavína smrže, my tartofle anebo po Jihoslovanech homolika, Němci pak TruíTel 

 (Tuber). Neméně jako labužníkovi, jest také rostlinopisci houba tato velezajímavá. 

 Nejvíce se jich rodí v jižní Evropně, zvláště v jižní Francii a Piemontu, kdežto pod 

 zemí rostou a zvláštními k tomu vycvičenými psy nebo prasaty v lese se vyhledávají a do 

 celé Evropy zasílají. Homolika roste 1 — 2 stř. pod zemí a náleží ke skrovnému počtu 

 těch rostlin, které docela beze všeho světla se vyvinují a hlavně mezi houbami své zá- 

 stupce mají. Ostatně závisí zrůst homoliky od rozličných okolností, nebof houby tyto 

 objevují se jenom na místech stinných lesnatých, kde panuje vápenná půda. 



Proto se druhdy myslilo, že homoliky jsou cizopásné rostliny, které se štávou 

 stromových kořenů živí. Ale tomu není tak. Spíše zdají se homoliky povstávati ná- 

 sledkem hnití listů, pod nimiž nejčastěji se objevují, což souhlasí ostatně i s původem 

 druhých hub. Staří Řekové a Římané, jakož i rostlinopisci ještě předešlého století, 

 domnívali se, že homoliky povstávají samy sebou bez semena, ale i tato domněnka není 

 důvodná; nebot jako u ostatních hub dají se u homoliky semenní buňky drobnohledem vy- 

 najíli. Tím se však hned tvrditi nemůže, že by homoliky také bez semen povstati ne- 

 mohly ; jsouf nyní příklady, že rostliny povstávají rozličným způsobem, nejenom ze se- 

 men. Domněnka o samorostlém původu ústrojenců nedá se ostatně dle nynějšího stavu 

 vědy hrdé odbýti, tušení předků našich není docela liché. Můžeme v lom ohledu po- 

 mysliti jenom na první původ hub a rostlin, lyť věru nepovstaly ze semen. 



