234 



Poněvadž ale o jiném původu, zvláště u homoliky, nic jistého nevíme, obmezíme 

 se pouze na původ jejich ze semenních buněk. — 



Homolika s čeinými výtrusy (Tuber melanosporum) dosahuje v Itálii a jižní 

 Francii ku konci jeseni své zralosti ; v té době se vyhrabuje a do obchodu přivádí. 

 Semena její, v ten čas dokonale vyvinutá, skládají se jako semena čili výtrusy všech 

 ostatních hub z jediné buňky, která ale mimo buněční blánku ještě zvláštní, poměrně 

 dosti tlustou, tmavou a malými ostny ozbrojenou kůží pokryta jsou. Homoliky, které 

 v zemi zůstanou, shnijí, rozplynou se a jenom výtrusy se zachovají, z kterých pak> 

 ovšem na tom samém místě, nové homoliky povstanou. To se ale neděje bezprostředně, 

 jak se druhdy myslilo, nýbrž zpočátku vyvine se z výtrusu množství velmi jemných vláken 

 složených z dlouhé řady buněk, jako u plísně, a v osnově těchto vláken, v zemi a mezi 

 kamením se vinoucích, povstávají tepna během lela zárodky homolik, podobných k 

 malým uzlíčkům v pavučinotém Mykelion (Fig-. 15. a). Zárodky tyto rostou, a ku konci 

 listopadu jest homolika, zvící mírného bramboru, hotova. Pamětihodná jest ta okolnost, 

 že se homoliky pod zemi obyčejně v kruhu uitrostlé nalézají, lak jak to u mnohých 

 hub na povrchu země pozorujeme. Mnohému snad již byly při procházkách v lese ná- 

 padné ony druhy hub, které zvláště na méně navštěvovaných stinných místech se pozo- 

 rují. Původ těchto kruhů dá se vysvětliti tím, že se výtrusy v příznivých okolnostech 

 kolem houby ro^.lrousí, tak že se druhého roku kolem odemřelých zbytků jejich kruh 

 nového potomstva rozloží. Podobně jest to bezpochyby u homolik pod zemí. Vláknité 

 Mykelion rozlízá se kolem odcmřelé homoliky do kola, a tím způsobem povstane pak 

 pod zemí celý kruh těchto hub. 



Homolik jest několik druhů a dle toho i barva i velikost jejich rozličná. Homolika 

 černá (Tuber melanosporum), kterouž popisujeme, zvící bramboru, představuje hlízu 

 okrouhlou, nepravidelnou, na povrchu jehlancovitými hrbky pokrytou , které dole tak 

 stlačeny jsou , že se na šestibokých hranách stýkají (15. b). Černý povrch homoliky 

 obdržuje pěkný pravidelný pohled. Na průřezu objevuje černosemenná homolika tmavě 

 fialovou barvu, bílými žilkami mramorovanou (16. c). Druhdy se tyto žilky považovaly 

 za trubice, jimiž se sfáva záživná jako krev v žilách zvířecích pohybuje , ale to bylo 

 omylem ; nebof takových žil není nejenom u žádné houby, nýbrž vůbec u žádné rost- 

 liny. Tyto žilky nalézají se již u velmi mladých homolik , jsou zpočátku jenom vzdu- 

 chem vyplněny , později ale vrostou do nich okolní buněční vaky a vyplní je skoro do- 

 cela. Homolika skládá se totiž z té samé osnovy jako jiné houby, která svůj původ má 

 ve s|ilctených vláknech (mykelion) z výtrusů se vyvinuvších. Jakým způsobem se to u 

 homoliky stává, není známo, ale dospělá homolika objevuje ve svém ústrojí, že se to 

 v celku dělo jako u muchomůrky a plísně. Tenounký odřizek okazuje pod drobnohledem 

 vlákna z buněk složena (14.) jako u plísně, avšak mnohem více rozvětvená a spletená 

 nežli u muchomůrky, ačkoliv i v tom krásná pravidelnost se jeví. Na povrchu totiž ob- 

 jímá homoliku zvláštního způsobu kůra, složená z někulika vrstev dosti velikých buněk 

 (14. a a). Buňky nejvnitrnější vrstvy stávají se vždy menši.mi a delšími, až se konečně 

 v dlouhá čliinkovitá vlákna (14. bj promění. Celá vnitřní strana kůry jest takovými 

 spletenými vlákny oděna (16. a.) Na jistých místech odvrátí se náhle svazek takových 

 vláken do vnitřku (16. 6} , rozvětvuje se dále a vysílá výběžky na všechny strany; u 

 prostřed mezi těmito rozvětvenými vlákny zůstává ale volný průchod (16. c), kterýž 

 právě bílé žilky na fialovém dnu homoliky tvoří. Konečky rozvětvených vláken, které do 



