235 



tolioto průchodu zasahují, ukončují se buňkou kyjovitě nadmulou, tak že stěna průchodu 

 kolkolem pokryla jest buňkami, které kolmo na ní stojí a do vnitřku průchodu zasahují. 

 Jiné větvičky bunččných vláken nadýmají se na konci ve veliké okrouhlé vaky (14. d.), 

 v nichžto se semenní buňky vyvinují. Vaky takových plodonosných vláken nazývají se 

 v rostlinopisu ascus. Tvoření výtrusu u homoliky jest tedy docela jiné, nežli u mucho- 

 můrky, kdežto na podkloboukových lupenech semenní buňky na malých buňkách po 

 čtyřech vyrůstají. Tvoření výtrusu ve vaknalých buňkách homoliky souvisí s nahroma- 

 děním potravní šfávy, v níž mnoho průhledných zrniček obsaženo jest (14. e). V zrnité 

 léto štávě ukáže se kulatá dutina, jako kapka čiré tekutiny v kalném obsahu (14. a). 

 Později odřje se čirá kapka tato jemnou blánkou a promění se tak ve volnou buňku, 

 v níž se teprva semenní buňky bezprostředně tvoří. V nově povstalé buňce vyvine se 

 totiž zrníčko , které se za krátko ve dvě a později opětným dekním ve čtyry zrnka 

 rozvrhne (14. /?). Každé z těchto čtyř zrnek promění se bezprostředně v semenní buňku 

 (14. j"}, jejímžto zrůstem mateční buňka se zruší, anaf se rozplyne nebo vyssaje, tak 

 že pak semenní buňky bezprostředně ve vaku leží. Každá semenní buňka vyplní se při 

 dalším zrůstu zrnitou tekutinou, v niž několik olejových kapek plyne, blánka buněčná 

 oděje se ještě druhou kůžičkou, na povrchu mnohými ostny opatřenou. U jiných druhů 

 homolik jest počet semenních buněk, jakož i tvar jejich jiný, ale původ ten samý. 



Dle toho všeho vysvilá, že ústrojí homoliky jest jiné, nežli ústrojí muchomůrky, 

 ale sama sebou naskytuje se nám předce podobnost mezi oběma těmito houbami. Ne- 

 bol jak jedna tak i druhá skládá se z buněčných vláken, které u muchomůrky od hloub- 

 ku až do lupenů klobouku, u homoliky od kůry až ke dutým průchodům stopovati ^mň- 

 žeme. Také zde nalézáme v podstatě ten samý vzor ústrojí jako u plísní, an z osnovy 

 spletených vláken vystupují vlákna, která na konečném vyvětvení semenní buňky nesou. 

 Z toho ale následuje, že kloboukové houby a homoliky pouze nahromaděnými svazky 

 plísnitých vláken jsou ; k tomuto spolčení svazků přistupuje zde ještě zvláštní pravidel- 

 nost a vzájemnost jednotlivých vláken, která teprva houbu a homoliku tím tvoří, čím jest. 

 Porovnáváme-li jednotlivou plíseň s jednotlivým člověkem, jeví senám soujem plísnitých 

 vláken v houbě jako dobře uspořádaná obec, v nížto každému jednotlivci určité místo 

 vykázáno jest. 



Nahoře bylo již podotknuto, že se homolika skládá z tmavé bradavičnaté kůže a 

 fialového masa se světlými žilkami ; houba tato jest tedy poněkud podobna k jádru s 

 tmavou slupkou, a dle toho nazývá se celé oddělení hub , které s homolikou ve svém 

 ústrojí souhlasí, řád jádrových hub, Pyrenomyketes (dle řeckého Pyren— jádro a M,y- 

 kes = houba). 



Všeobecné poznamenání. Skrovný počet hub , které zde popsány byly, 

 mají sloužiti pouze co pokladek , na němž se nejhlavnější výjevy života hub vyložiti 

 měly. Počet hub a rozličnost podoby jejich jest znamenitá, zajisté jest již několik tisíc 

 druhů popsáno. Objevují se na celé zemi, vyjmouc nejsevernější pásma ledová, a neob- 

 sahují pouze ony větší druhy, kteréž co jedlé nebo jedovaté vůbec známe, jako mu- 

 chomůrky, hřiby, klouzky, smrže, kačenky, hlívy. pýchavky atd., nýbrž převeliké množ- 

 ství drobnohledných tvarů, které se na hnijících rostlinách a zvířatech bujně vyvinují. 

 Přílišné rozmnožení jejich na užitečných rostlinách, k. p. na víně, bramborách, má i dů- 

 ležitý vliv na lidskou společnost, anaf celá úroda se jimi kazí, jako jmenovitě v posled- 

 ních někohka letech. 1 rez obilní sem náleží, též plesnivina, která housenky hedvábníků 



