236 



hubí (Muscardine), a nepřehledné množství drobnouňkých hub, které v jesenu na listech 

 a kmenech rostlin se objevují. Každá skoro rostUna má své zvláštní cizopasné houby, 

 ba i v zdravém filověku vyvinují se na jazyku a v žaludku , tvoříce se všude , kde 

 ústrojná látka lučebně pod jistými výminkami se ruší. Aby se do tohoto množství řád 

 a přehled uvedl, pokusili se již mnozí rostlinopisci o vystavění soustavy hub ; zde uvá- 

 díme ku konci soustavu, jakou znamenitý švédský přírodozpytec Fries uveřejnil. 



První a nejnižší řád obsahuje houby složené z jednotlivých kulatých buněk, které 

 se 00 barevný prášek na rozUčných rostlinách objevují a tedy prašné houby, K o n i o- 

 myket es, šlovou. Sem náležejí kvasné houby, obilní rez, sněf, námel a podobné. 



Druhý řád tvoří plísníte houby, jejichž ústrojí jsme už poznali a jež jsme pod 

 jménem Hyphomyketes uvedli. 



Třetí řád obsahuje břichaté houby, Gasteromyketes, složené z kožnatého, 

 kulatého vaku, v němž se výtrusy vyvinují a puknutím rozprašují. Pýchavka (Lycoperdon 

 Bovista) podává známý příklad. 



Čtvrtý řád obsahuje jádrové houby, Pyrenomyketes, k nimž homolika náleží. 



Pátý řád obsahuje desko vité houby, Discomyketes, v kterých se výtrusy ve 

 zvláštních vacích na jisté ploše houby vytvořují. Sem náležejí smrže (Morchella). Fig. 

 17. představuje semenní vaky takových hub. 



Šestý řád konečně obsahuje kloboukové houby, Hymenomyketes, k nimž 

 mimo popsanou muchomůrku také naše jedlé holubinky, žampiony, ryzce, zapalovací houba, 

 hřiby, klouzky atd, náležejí. 



Zevrubnější známost hub náleží jako mnohé jiné předměty přírodozpytu nyněj- 

 šímu století. Linné, který v předešlém sloletí v rostlinosloví zákonodárcem byl, obíral 

 se málo s houbami a postavil je, jako mnoho jiných rostlin, na kterých květu nepozo- 

 roval, do oddělení tajnosnubců, všeobecné lo zásobárny, do nížto řasy, lišejníky, mechy, 

 kapradiny a přesličky směstnati se musily. Neboř v předešlém století vzdělával se roslli- 

 nopis hlavně soustavně, ku kterémuž konci nejvíce na květ ohled se bral. Poněvadž ale 

 tyto rostliny takových ustrojil nemají a jinými do oka bijícími znaky bez pomoci dro- 

 bnohledu se nevyznačují, nepovažovaly se za dosti hodné, aby se o nich jednalo zá- 

 roveň s květonosnými čili jevnosnubnými rostlinami, a nevědělo se vlastně, co s nimi 

 počíti. Avšak již zpočátku předešlého století vypátral Florentin Micheli semenní buňky 

 a vyvrátil tak starou domněnku, že se houby bez semen rozplemeňují. V druhé polo- 

 vici toho samého století vynasnažoval se Francouz Bouillard dokazovali, že houby 

 mají také samčí ústroje, začež považoval ona neplodná vlákna, která vedle plodonosných 

 na lupenech kloboukových hub se objevují. Ale nejnovější badáni vyvrátilo docela tuto 

 domněnku. Nees ab Esenbeck vydobyl si r. 1816 zásluhu o první soustavu hub, a 

 Ehrenberg pozoroval nejdříve klíčeni jejích. Ve třetím a čtvrtém desítiletí rozšířili 

 zvláště Fries svou novou soustavou a Corda v Praze uveřejněním přemnohých do- 

 brých dle drobnohledu vypracovaných obrazů známosti v tomto oboru. V nejnovější pak 

 době pracuje se usilovně na vyskoumání tajného života těchto rostlin, poněvadž se 

 právem předpokládá, že tímto vyskoumáním, jakož i důkladným seznáním řas a hšejníků, 

 zákony rostlin vůbec se objasní. 



